Постанова
Іменем України
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 210/1980/20-ц
 
провадження № 61-15070св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
представник відповідача - Тер-Товмасян Юлія Геннадіївна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., 
Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог         
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - 
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.
Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 від нещасного випадку, який стався при виконанні трудових обов`язків на дільниці № 1 шахти імені Кірова Рудноуправління імені Кірова, правонаступником якої 
є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», загинув її батько ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травмування електровозним складом, який рухався 
по західному польовому штреку.
Посилаючись на те, що смертю батька їй завдано тяжкі моральні страждання, які призвели до суттєвих незворотних негативних змін, які відбулися 
у її особистому житті та ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 275 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області  від 15 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві - 275 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із смертю 
ОСОБА_2 у результаті нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків його дочці - ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі 
статті 440-1 ЦК Української РСР.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, враховуючи принципи розумності і справедливості.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що діючим на час настання нещасного випадку з батьком позивача, законодавством не було передбачено відшкодування шкоди членам сім`ї потерпілого, 
а статтею 440-1 ЦК Української РСР була передбачена можливість відшкодування моральної шкоди лише тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, а саме: застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28 березня 
2018 року у справі № 210/3110/16-ц (провадження № 61-4983св18) 
від 15 травня 2019 року у справі № 212/7779/17 (провадження 
№ 61-39348св18), від 06 червня 2019 року у справі № 212/2904/17 (провадження № 61-16729св18), від 29 листопада 2019 року у справі 
№ 213/4098/18 (провадження № 61-14398св19) (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України), просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, 
що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 вважає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 440-1 ЦК Української РСР у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 210/3110/16-ц (провадження № 61-4983св18) 
від 15 травня 2019 року у справі № 212/7779/17 (провадження 
№ 61-39348св18), від 06 червня 2019 року у справі № 212/2904/17 (провадження № 61-16729св18), від 29 листопада 2019 року у справі 
№ 213/4098/18 (провадження № 61-14398св19).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи 
№ 210/1980/20 із Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу.
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2021 року справу № 210/1980/20 призначено до розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (а. с. 6).
ОСОБА_2 працював у Рудоуправлінні імені Кірова на шахті імені Кірова, дільниця №1 підземним гірником другого розряду (а. с. 4).
Відповідно до акта № 3-3 (форма Н-1) про нещасний випадок від 23 березня 1995 року: по наряду начальника дільниці № 11 гірноробочій ОСОБА_3 разом із гірноробочим, який має права машиніста бурової установки 
ОСОБА_4 виконували роботи з буріння глибоких свердловин на дільниці, 
у блоці 103 горизонту 945 метрів. Після виконання наряду, о 15:00 годині вони продовжили напрямок по горизонту 955 метра на поверхню. О 15:45 годин вони зупинилися на сполученні заїзду 95 осі для пропуску електровозного складу, який рухався по західному штреку. Коли повз них проходив другий вагон, ОСОБА_3 раптово спробував сісти на вагон складу, який рухався, 
у результаті чого, він був притиснутий вагоном до кріплення західного польового штреку з негабаритного боку (а. с. 4, 5).
Причиною нещасного випадку у пункті 11.3 зазначеного акта визначено порушення виробничої дисципліни, що виразилося у спробі ОСОБА_2 сісти на вагон складу, що рухається. У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння ОСОБА_2 не перебував (а. с. 4, 5).
Смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 31 рік (а. с. 3).
 
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи.
Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, 
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції 
не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується 
до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду 
із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 13 березня 
1995 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності 
ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила 
їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього 
і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою 
і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, 
що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, 
або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 
Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди 
у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних 
та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин 
і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. 
Таким чином, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного 
на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає 
з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду 
у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 
2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов обґрунтовано висновку про наявність правових підстав для покладення 
на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» обов`язку з відшкодування позивачу, 
як дочці загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених 
статтею 440-1 ЦК Української РСР.
Разом із тим, при визначені розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано характер та обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних 
зі смертю її батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 15 січня 2021 року у справі № 210/2262/19 (провадження № 61-18266св19), від 03 лютого 2021 року у справах 
№ 210/2269/19 (провадження № 61-17323св19) та № 212/2057/20 (провадження № 61-15230св20), від 23 лютого 2021 року у справі 
№ 213/4610/19 (провадження № 61-12643св20), від 25 лютого 2021 року 
у справі № 212/7778/17 (провадження № 61-39345св18), від 02 березня 
2021 року у справі № 213/4013/19 (провадження № 61-10990св20) 
та від 19 березня 2021 року у справі № 212/1153/20 (провадження 
№ 61-13997св20).
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним 
і обґрунтованим.
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, 
що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позивач звернулася до суду із позовом майнового характеру (ціна позову 275 000,00 грн) 03 квітня 2020 року.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімуму для працездатних осіб станом 
на 01 січня 2020 року у розмірі 2 102,00 грн.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше ніж 840,00 грн та не більше ніж 
10 510,00 грн.
Таким чином, розмір судового збору за подання позовної заяви складає 2 750,00 грн.
Слід зазначити, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, 
на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, 
з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи із зазначеної норми, у разі звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати за розгляд справи здійснюються за рахунок Державного бюджету України (близький за змістом висновок викладений у пункті 79.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц).
За результатом розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до положень статті 141 ЦПК України.
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги і фактично судовий збір не сплатив, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі касаційної скарги 
на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
На підставі підпунктів 1, 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи розмір сум, стягнутих судом першої інстанції, із відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 5 500,00 грн (2 750,00 грн х 200 % = 5 500,00 грн) - суму судового збору, яка підлягала сплаті при поданні касаційної скарги.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року скасувати.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року залишити в силі.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору 
за розгляд касаційної скарги у розмірі 5 500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович