Єдиний унікальний номер 234/3994/20 
Номер провадження 22-ц/804/1606/21        

Номер провадження 22-ц/804/1606/21                     

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року                             Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                             судді-доповідача: Новікової Г.В. 
                                                             суддів:Никифоряка Л.П., Азевича В.Б. 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» на  рішення  Краматорського міського суду Донецької області від 30 березня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Ткачової С.М., у м.  Краматорськ Донецької області) у цивільній справі №234/3994/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,-  
В С Т А Н О В И В:

     06.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого посилалася на те, що вона працює майстром виробничого навчання в Державному навчальному закладі «Міжрегіональне вище професійне училище». Вважає,що відповідачем їй неправильно нараховується заробітна плата,при нарахуванні не враховується атестаційний лист від 20.04.2000 року, згідно якого їй було присвоєно 18 тарифний розряд. На її звернення керівництво перерахунок не проводить,посилаючись на те,що у її роботі була тривала перерва.Однак вона вважає, що за нею зберігаються кваліфікаційні категорії та педагогічні звання відповідно до наказу МОНУ№930 від 06.10.2010 року. До звільнення вона мала 18 тарифний розряд.На сьогодні діє постанова Кабунету Міністрів України №1298 від 30.08.2002 року з послідуючими змінами, якою встановлено оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів та коефіцієнтів з оплати праці.За займаною нею посадою встановлено тарифні розряди від 10 до 14. Оскіьки на 2000 рік їй був встановлений самий високий тарифний розряд 18, то вона вважає,що при прийнятті її на роботу відповідач мав проводити їй оплату праці,виходячи із тарифного розряду 14, який діє на сьогодні.
Відповідач змусив її пройти нову атестацію без врахування попередньої, де комісія присвоїла їй 12 тарифний розряд,що значно менше від того,який вона вже має.Таким чином їй нараховувалася заробітна плата  не в повному обсязі.
Вважає,що бездіяльність відповідача, не нарахування заробітної плати з урахування присвоєного їй тарифного розряду-18, грубо порушує її право на оплату праці,чим спричинено моральну шкоду.
Просила зобов`язати Державний навчальний заклад «Міжрегіональне вище професійне училище» здійснити перерахунок та виплатити їй заробітну плату за період з 06.10.2017 року по теперішній час з урахуванням розряду 14 відповідно Постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2002 року №1298 та стягнути з Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне училище» на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
29.03.2021 року представником позивача було уточнено позовні вимоги, де він просив стягнути з Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне училище»  в особі комісії з припинення на користь позивача грошові кошти у сумі 86318,23 грн.- недоплачену заробітну плату за період з 06.10.2017 року по лютий 2021 року (включно) з урахуванням розряду 14 відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298, та стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
    Ухвалою Краматорського міського суду від 04.02.2021 року  залучено до участі у   справі  у якості співвідповідачів Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище» та Комісію з припинення Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» в особі голови Бондаренко Олександра Вікторовича.
     Рішенням  Краматорського міського суду  від 30 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.Стягнуто з Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне училище» на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період з 06.10.2017 року по лютий 2021 року (включно) у сумі 86318,23 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.. Вирішено питання щодо судових витрат. Контроль за виконанням рішення покладено на комісію з припинення Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне училище» в особі голови-Бондаренко О.В..
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
В судове засідання ,призначене на  30 березня 2021 року відповідача не було повідомлено,що призвело до порушення його законних прав та інтересів,оскільки був позбавлений висловити свої доводи та аргументи щодо предмету спору,акцентувати увагу суду на доказах відповідача.
     Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги,що наданий позивачем перерахунок
заробітної плати не є належним та допустимим доказом,оскільки він нічим не підтверджується та його правильність не можливо перевірити.
Судом першої інстанції не дана оцінка та не враховані доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 в 2005 році втратила своє педагогічне звання відповідно до діючого на той час Положення про атестацію.Також не прийнято до уваги,що позивача було прийнято на роботу без атестаційного листа і нарахування заробітної плати їй проводилися виходячи із діючих 11 та 12 тарифного розряду.
Крім того жодним законодавчим актом не визначено прирівнювання 18 розряду до 14,згідно до якого судом було стягнуто заборгованість. Суд сам прийняв таке рішення.
Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач власноручно писала заяву,згідно якої погоджувалася працювати майстром виробничого навчання та отримувати заробітну плату з урахуванням 12 розряду.
    У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду-без змін. Вважає,що при ухваленні рішення судом першої інстанції дотримано норми діючого законодавства.
    Доводи про те, що відповідач був позбавлений можливості надати пояснення чи заперечення під час розгляду справи не відповідають дійсності.До зали суду неодноразово з`являвся представник відповідача,проте відзив на позовну заяву не надавався,письмових заперечень або пояснень не надавав. Представник періодично з`являвся до суду та повідомлявся про дату та час наступного судового засідання. Суд неодноразово пропонував представникові відповідача надати відповідні розрахунки заборгованості, проте жодних розрахунків  він не надав.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить  86318,23 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню з наступних підстав.
     Задовольняючи  позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що незважаючи на тривалу перерву у роботі за позивачем зберігається 14 розряд як самий високий на теперішній час і відповідає 18 розрядові,як самому високому на 2000 рік, який був у позивача. Тому оплата праці повинна проводитися саме з урахуванням зазначеного розряду.
    Проте такий висновок зроблено передчасно, всупереч встановленим обставинам.
   Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.2000 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за згодою сторін. Наказом №73-ос від 06.10.2017 року ОСОБА_1 прийнята на посаду майстра виробничого навчання за професією «маляр,штукатур,лицювальник-плиточник»  з 09.10.2017 року в Державний навчальний заклад «Міжрегіональне вище професійне училище».
01.04.2019 року за заявою ОСОБА_1   позачергово встановлено 12 тарифікаційний розряд майстра виробничого навчання.Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки серії НОМЕР_1 та копією відповідного наказу та атестаційного листа від 28.03.2019 року, ксерокопією заяви ОСОБА_1 про атестування в позачерговому порядку від 03.10.2018 року. 
     Із копії атестаційного листа від 20.04.2000 року вбачається,що ОСОБА_1 за попередньою атестацією  встановлено 18 тарифний розряд. 
    Листом № 416/5-19 від 01.10.2019 року за підписом в.о. директора Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне училище»  ОСОБА_1 повідомлялася про те,що останній раз вона проходила атестацію в 2000 році, у відповідності до Положення про атестацію педагогічних працівників України зі змінами і доповненнями, внесеними Наказом МОНУ від 01.12.1998 року № 419 п.3.2 «Не розглянуті атестаційною комісією  (не підтверджені, або не змінені) протягом 5-ти років з дня встановлення  (присвоєння,  кваліфікаційні категорії, посадові оклади, ставки заробітної плати, педагогічні звання) втрачають чинність».  
    До матеріалів справи додано два примірники одного і того ж акту комісії працівників училища за №0191003/1 від 03.10.2019 року, які мають запис «Згідно з оригіналом»,однак містять різний зміст.В одному примірнику акту зазначено ,що  атестаційний лист ОСОБА_1   був наданий у відділ кадрів училища тільки 03 жовтня 2019 року. З 06.10.2019 року до 03.10.2019 року атестаційний лист в особистій справі ОСОБА_1 був відсутній. (а.с.15)
Інший примірник акту комісії працівників училища за №0191003/1 від 03.10.2019 року, який знаходиться на а.с.64, доповнено текстом про те, що зі слів ОСОБА_1 при працевлаштуванні її атестаційний лист був повернутий 09.10.2017 року колишнім інспектором відділу кадрів,як недійсний(за строком давності).
Наказом Міністерства освіти і науки України №40 від 12.01.2021 року  припинено  Державний навчальний заклад «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська»   шляхом приєднання до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище», який є правонаступником всього майна, прав і обов`язків училища та утворено відповідну комісію.
Листом в.о.директора ДНЗ «Краматорьске вище професійне торгово-кулінарне училище» ОСОБА_2 повідомлено, що ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» перебуває в стадії припинення, однак він як голова комісії з припинення ще не має доступу до документів співробітників училища.Реорганізація буде тривати протягом декількох місяців, училище має випустити своїх випускників.
     Довідкою Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації за №7/02-28 від 16.04.2021 року підтверджено,що ОСОБА_3 працює на посаді диреткора ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська».
    Згідно статті 45 Закону України  «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 року до педагогічних працівників  професійно-технічних  навчальних закладів   та   установ   професійно-технічної   освіти   належать викладачі,  вихователі,  майстри  виробничого   навчання,   старші майстри  виробничого  навчання,  інструктори виробничого навчання, методисти,  практичні  психологи,  соціальні  педагоги,  керівники професійно-технічних навчальних  закладів та інші працівники,  які беруть безпосередню участь у навчально-виховній роботі.
      30 серпня 2002 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову N 1298
«Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», якою встановлено тарифні розряди в тому числі і майстрові виробничого навчання  8-12. В послідуючому до постанови було внесено зміни і тарифні розряди складали 9-12.
     Тарифний розряд за посадою майстер виробничого навчання, встановлено додатком 4 до наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 26.09.2005 року № 557(далі МОН). Посадовий оклад майстру виробничого навчання встановлено з 01.09.2017 року на рівні 11-14 тарифних розрядів,  без вимог щодо наявності у педпрацівника якогось конкретного рівня кваліфікаційної категорії.
    Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України  №1473 від 20 грудня 2011 року було внесено зміни до Типового положення про атестацію педагогічних працівників.
   Пунктами 1.5 -1.8 встановлено, що атестація педагогічних працівників навчальних та інших закладів є обов`язковою. Атестація може бути черговою або позачерговою. Чергова атестація здійснюється один раз на п`ять років. Умовою чергової атестації педагогічних працівників є обов`язкове проходження не рідше одного разу на п`ять років підвищення кваліфікації на засадах вільного вибору форм навчання, програм і навчальних закладів.
    Таким чином, посада майстра виробничого навчання відноситься до педагогічних працівників. ОСОБА_1   проходила останній раз атестацію в 2000 році. Чергові атестації, обов`язкове проходження яких згідно Типового положення про атестацію педагогічних працівників  передбачено один раз на п`ять років  ОСОБА_1 не проходила.  Після 17 -річної перерви в роботі позивачку було прийнято на посаду майстра виробничого навчання  з 09.10.2017 року в Державний навчальний заклад «Міжрегіональне вище професійне училище» з 11 тарифним розрядом згідно додатку 4 до наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 26.09.2005 року № 557.  
     Тобто на момент прийняття позивачки на роботу посадовий оклад майстра виробничого навчання встановлювався  на рівні 11-14 тарифних розрядів . Посадовий оклад майстра виробничого навчання з тарифним розрядом- 18 діюче положення не передбачає.
     01.04.2019 року за заявою ОСОБА_1   позачергово їй встановлено 12 тарифікаційний розряд майстра виробничого навчання відповідно до положень наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 26.09.2005 року № 557.
Відповідно до положень  ст.12, ч.1 ст. 81, 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.              
    В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що в 2000 році вона мала 18  тарифний розряд і в підтвердження надала ксерокопію листа, де в пункті 10-«результати попередньої роботи» зазначено 18 розряд (145-00). Вважала, що відповідно до пункту 3.22 Типового положення   за працівниками, які перервали роботу на педагогічній посаді (незалежно від тривалості перерви у роботі), зберігаються присвоєні за результатами останньої атестації тарифні розряди.
    Разом з тим, будь-яких інших доказів наявності у позивача 14 тарифного розряду чи того, що 14 розряд прирівнюється до 18 тарифного розряду матеріали справи не містять.
     Наданий позивачем акт комісії працівників училища за №0191003/1 від 03.10.2019 року не є належним доказом того, що на момент прийняття позивачки на роботу її посадовий оклад  повинен був встановлюватися  на рівні  14 тарифного розряду, оскільки надані два примірники одного і того ж акту мають різний зміст та лише констатують факт того, що  атестаційний лист ОСОБА_1 за 2000 рік  був наданий у відділ кадрів училища тільки 03 жовтня 2019 року. З 06.10.2019 року до 03.10.2019 року атестаційний лист в особистій справі ОСОБА_1 був відсутній.
    Довідка про прерахунок заробітної плати ОСОБА_1    за підписом ОСОБА_4 -члена комісії з припинення, також не може бути прийнята як належний та допустимий доказ необхідності оплати праці, виходячи із  тарифного розряду-14,оскільки в ній проведені  лише арифметичні розрахунки без підтвердження їх відповідними нормативними документами, які б передбачали проведення таких розрахунків та прирівнювання наявного в 2000 році тарифного розряду 18 до тарифного розряду 14, встановленого нормативними документами  в вересні 2017 року. 
    Пунктом 3.22 (3.17) Типового положення визначено, що за працівниками, які перервали роботу на педагогічній посаді (незалежно від тривалості перерви у роботі), зберігаються присвоєні за результатами останньої атестації кваліфікаційні категорії та педагогічні звання.
    Атестація таких працівників здійснюється не пізніше ніж через два роки після прийняття їх на роботу.

    Пунктом 13.3  Наказу Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010  N 930 « Про затвердження Типового положення про атестацію педагогічних працівників» з послідуючими змінами та доповненнями зазначено, що за  наслідками   атестації    встановлюються  такі  кваліфікаційні категорії : "спеціаліст",  спеціаліст  другої  категорії", "спеціаліст першої категорії", "спеціаліст вищої категорії");  та присвоюються педагогічні   звання-  "викладач-методист", "учитель-методист",   "вихователь-методист", "педагог-організатор-методист", "практичний    психолог-методист", "керівник   гуртка   -  методист",  "старший  викладач",  "старший учитель"   "старший  вихователь",  "майстер  виробничого  навчання I категорії", "майстер виробничого навчання II категорії");
    Таким чином пункт 3.22  Типового положення, на який послалася позивач та суд першої інстанції,  не регулює та не передбачає його застосування до тарифних розрядів.
    За таких обставин посилання позивача на те, що за нею зберігається 18 тарифний розряд на підставі пункту 3.22 Типового положення є безпідставним і не ґрунтується на вимогах законодавства, на що не звернув уваги суд першої інстанції.
     Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що  позивачка в 2000 році  мала  18  тарифний розряд, який на той час був найвищим за її посадою . На теперішній час найвищим за її посадою встановлено тарифний розряд -14. Виходячи із чого  суд вважав,що18  тарифний розряд  тотожний 14 тарифному розряду, і саме при оплаті праці позивача відповідач повинен був застосовувати тарифний розряд 14.  Прирівнявши розряди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачці було не донараховано заробітну плату, виходячи із 14 тарифного  розряду.
     Проте судом першої інстанції в рішенні не наведено нормативного документу, який би передбачав прирівнювання 18 та 14 тарифного розряду. Крім того суд першої інстанції фактично встановив позивачці 14 тарифний розряд, однак судом не прийнято до уваги, що встановлення розрядів  відповідно до Типового положення про атестацію педагогічних працівників віднесено до компетенції  лише атестаційної  комісії. Присвоюючи ОСОБА_1 14 тарифний розряд, суд таким чином перебрав на себе повноваження атестаційної комісії.
    За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.
    Оскільки відшкодування моральної шкоди обгрунтовувалося порушенням трудових прав позивача, що не знайшло свого підтвердження,то і позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.
    Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
     Згідно вимог ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання  чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
     Судові  повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями, які мають бути вручені  завчасно ( ч.ч. 4,5 ст.128 ЦПК України).
     З матеріалів справи вбачається , що судом першої інстанції розгляд справи було відкладено на 30 березня 2021 року, однак докази повідомлення відповідача -ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» про час та місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні і справу було розглянуто за відсутності представника відповідача з ухваленням рішення. Зазначений відповідач з реєстру юридичних осіб не виключений, що підтверджено листом Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації за №7/02-28 від 16.04.2021 року та з числа відповідачів не виключений.  
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог процесуального закону щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив  відповідача  можливості дати пояснення та надати суду відповідні підтвердження або докази щодо  суті спору.
    Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
    Відповідно до п.3 ч.3ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є  безумовною  підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
     За встановлених обставин, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, справу розглянуто  за відсутності  представника відповідача ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду,  який обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.  Зазначене порушення є безумовною підставою для скасування  рішення суду та ухвалення нового судового рішення.  
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, то є підстави для зміни розподілу судових витрат. З апеляційної скарги відповідач  сплатив судовий збір  в сумі 1362 грн. (а.с. 168), позивач звільнена від сплати судового збору, тому  судові витрати мають компенсуватися за рахунок держави.
    Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 86318,23 грн , що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» задовольнити.
Рішення  Краматорського міського суду від 30 березня 2021 року скасувати.  
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди відмовити.  
     Сплачений судовий збір в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні компенсувати Державному навчальному закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» (ЄДРПОУ 02542018; юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, буд.62)   за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: