ПОСТАНОВА
Іменем України

20 квітня 2021 року 
Київ
справа №850/3/19
адміністративне провадження №А/9901/49/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І. В.,
суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В.
за участю:
секретаря судового засідання Зейфман І. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку 
апеляційну скаргу Маріупольської міської ради    
на рішення Першого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Ястребової Л.    В., суддів: Гаврищук Т.    Г., Компанієць    І.    Д. від 22.09.2020 
у справі № 850/3/19
за позовом Маріупольської міської ради    
до  ОСОБА_1 
про примусове відчуження об`єкта нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 26.02.2019 Маріупольська міська рада (далі також - позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - відповідач), в якому просила: примусово відчужити у комунальну власність Маріупольської міської ради з мотивів суспільної необхідності - для проведення капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації, для суспільних потреб по АДРЕСА_1 - об`єкт нежитлової нерухомості (торгівельний павільйон), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 806 від 08.02.2012, за викупною ціною 482399,00 грн; зобов`язати ОСОБА_1 звільнити належний їй об`єкт нежитлової нерухомості (торгівельний павільйон), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , протягом п`яти днів з дня набрання постановою законної сили.
2. Рішенням Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.
3. 09.11.2020 до Верховного Суду надійшла апеляційна скарга Маріупольської міської ради   на рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020, в якій просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
4. Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради   на рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020.
5. Ухвалою Верховного Суду від 23.12.2020 закінчено підготовчі дії в адміністративній справі за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради   на рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 та призначено розгляд справи у судовому засіданні.
6. 15.02.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
7. 09.03.2021 та 15.03.2021 від відповідача та позивача відповідно надійшли додаткові пояснення у справі.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. ОСОБА_1 відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 806 від 08.02.2012. Зазначений об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці Маріупольської міської ради, площею 0,0028 га, що має кадастровий номер 1412336300:01:003:0079.
9. Відповідно до пункту 7 рішення Маріупольської міської ради 25.04.2018 № 7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по АДРЕСА_1 » доручено Департаменту по роботі з активами міської ради від імені та в інтересах Маріупольської міської ради у п`ятиденний термін із дня прийняття цього рішення письмово повідомити власників об`єктів нерухомого майна про викуп вказаних об`єктів для суспільних потреб. Забезпечити здійснення заходів щодо визначення викупної ціни об`єктів нерухомого майна.
10. 27.04.2018 за вих. № 23.3-22415-26.1 Департаментом по роботі з активами надісланий лист на ім`я ОСОБА_1 із пропозицією викупної ціни об`єкта нежитлової нерухомості у розмірі 50000,00 грн, який ОСОБА_1 згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення отримала особисто 11.05.2018.
11. 29.08.2018 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 (далі також -оцінювач), яка здійснює свою діяльність на підставі Сертифіката Фонду Державного майна України № 779/16 від 13.10.2016, складено звіт про оцінку нерухомого майна, а саме торгівельного павільйону (Літ. А-1), загальна площа 22,4 кв.м. Базуючи на даних, наведених у звіті, оцінювач дійшла висновку, що ринкова вартість об`єкта оцінки складає 482399,00 грн.
12. Відповідно до Рецензії на звіт про оцінку майна - торгівельного павільйону (Літ. А-1), загальною площею 22,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_1 , звіт відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.
13. 24.10.2018 рішенням Маріупольської міської ради № 7/36-3280 «Про затвердження розміру викупної ціни торгівельних об`єктів по АДРЕСА_3 » затверджено розмір викупної ціни об`єкта нежитлової нерухомості по АДРЕСА_3 у розмірі 482399,00 грн; дозволено Департаменту по роботі з активами міської ради здійснити викуп об`єкта нежитлової нерухомості по АДРЕСА_4 у сумі 482399,00 грн.
14. Листом від 14.12.2019 за № 26-78148-26-1 запропоновано відповідачу продати нежитлову будівлю (торгівельний павільйон), який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , за викупною ціною 482399,00 грн згідно з проведеною оцінкою майна.
15. 28.01.2020 відповідач звернулася до Маріупольської міської ради із заявою, в якій запропонувала розглянути можливість укладення мирової угоди по даній справі, відповідно до якої визначити вартість майна, що підлягає вилученню для суспільних потреб, у сумі 45000 доларів США у гривневому еквіваленті на день здійснення оплати.
16. 27.05.2020 рішенням Маріупольської міської ради № 7/52-5312 «Про затвердження розміру викупної ціни торгівельних об`єктів» відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні викупної ціни, запропонованої нею у розмірі 45000 доларів США у гривневому еквіваленті на день здійснення оплати та наданні згоди на укладання мирової угоди у справі № 850/3/19.
17. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.09.2019 у справі № 805/3757/18-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019, у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 25.04.2018 № 7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по АДРЕСА_1 » відмовлено.
ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
18. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що згідно з робочим проектом «Капітальний ремонт по просп. Миру від вул. Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста» (далі також - робочий проект), розробленим на підставі розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 19.04.2018 № 504/5-18, передбачено капітальний ремонт просп. Миру від вул. Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста, а також передбачені об`єкти, які у зв`язку з реконструкцією повинні бути знесені. До таких об`єктів належать торгівельний павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_1 . Причиною звернення до суду є відмова ОСОБА_1 у наданні згоди на викуп належного їй об`єкта нежитлової нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .
19. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Маріупольська міська рада прийняла незаконне рішення №  7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по просп. Миру від вул. Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста» без відповідних на те повноважень. У листі-повідомленні взагалі відсутнє будь-яке посилання на проведену оцінку нерухомого майна та з яких документів виходила рада під час визначення оціночної вартості майна - однакової для всіх об`єктів нерухомого майна та користувачів земельних ділянок. Робочий проект передбачає капітальний ремонт просп. Миру з урахуванням вже існуючої забудови, ні проектом, ні діючими будівельними нормами не передбачено збільшення геометричних розмірів дороги по АДРЕСА_1 , що може впливати на прилеглі території та об`єкти нерухомого майна, не передбачено додаткового вилучення земельних ділянок та знесення об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності. Станом на 08.01.2020 оцінка нерухомості, що стала підставою визначення викупної вартості майна є простроченою та не може бути врахована як належний доказ викупної вартості майна. Звіт про оцінку нерухомого майна виконаний з порушенням вимог законодавства. 
ІV. ОЦІНКА ПЕРШОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
20. Перший апеляційний адміністративний суд, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені відбувається лише для загальнодержавних потреб чи потреб територіальної громади, що у свою чергу дає можливість власнику земельної ділянки бути захищеним від неправомірного посягання. Наявність суспільної необхідності для примусового викупу об`єкта нерухомого майна відповідача позивач обґрунтовує необхідністю поліпшення умов безпеки руху, реалізації та забезпечення своєчасного та ефективного виконання Програми соціально-економічного розвитку, з урахуванням робочого проекту. Однак позивачем порушено процедуру примусового відчуження об`єктів нерухомого майна, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, та може бути застосована лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом. Позивач всупереч приписам частини третьої статті 11 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (далі також - Закон №  1559-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) переговори щодо викупної ціни, строків та інших умов викупу земельної ділянки та нежитлової будівлі з відповідачем не проводив, а лише направив на адресу відповідача лист та запропонував продати нежитлову будівлю за викупною ціною 482399,00 грн. Позивачем також не надано доказів щодо проведення переговорів із залученням орендарів. Позивачем не враховано, що об`єкт нерухомості був переданий в оренду та було влаштовано невід`ємні поліпшення об`єкта. Відповідачу запропоновано продати об`єкт нерухомості за ціною 482 399,00 грн лише 14.12.2019, а до суду позивач звернувся 26.02.2019, що суперечить статті 5 Закону № 1559-VI. Отже, позов про примусове відчуження об`єкту нерухомості не направлений на захист інтересів позивача. Відсутня суспільна необхідність територіальної громади у вилученні торгівельного павільйону (Літ. А-1), загальною площею 22,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Задоволення заявленого позову за фактичних обставин справи призведе до втручання в мирне володіння майном відповідача не відповідно до «умов, передбачених законом», тобто спричинить свавільне позбавлення його права на майно. Позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити належний їй об`єкт нежитлової нерухомості (торгівельний павільйон), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , протягом п`яти днів з дня набрання постановою суду законної сили є похідними та також не підлягають задоволенню.
V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗВИВУ НА НЕЇ ТА ДОДАТКОВИХ ПОЯСНЕНЬ
21. Позивач не погоджується з рішенням Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 та зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів щодо проведення переговорів із залученням власника об`єкта та орендарів як підставу для відмови у позові. Маріупольською міською радою дотримані умови повідомлення власника ОСОБА_1 про викуп нежитлової будівлі (торгівельний павільйон), яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , передбачені статтею 10 Закону №  1559-VI. ОСОБА_1 у місячний строк не повідомила Маріупольську міську раду про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або відмову від такого викупу. Натомість звернулась 18.05.2018 до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 25.04.2018 №7/30-2782. У такий спосіб відповідач самостійно обрала спосіб повідомлення органу, який прийняв рішення про викуп об`єкта нерухомого майна, який знаходиться у її власності у формі позовної заяви про оскарження такого рішення. З моменту подання зазначеної позовної заяви до набрання законної сили рішенням суду у справі №805/3557/18-а, тобто 22.10.2019 - дата ухвалення постанови Першого апеляційного адміністративного суду за результатами розгляду справи №805/3757/18-а, ОСОБА_1 жодних перемовин не здійснювала, не змінюючи своєї позиції про небажання розмовляти, оскільки вона оскаржує відповідне рішення про примусове відчуження об`єкта. Маріупольська міська рада, отримавши позовну заяву про скасування першочергового рішення сприйняла її як категоричну відмову, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Також помилковим є висновок суду, що викупна ціна об`єкта не враховує інтересів відповідача, факт передачі об`єкта в оренду та наявність невід`ємних поліпшень об`єкта, оскільки судами не враховано, що ОСОБА_1 передано ФОП ОСОБА_3 в оренду торгівельний павільйон на підставі договорів від 24.08.2018, від 01.08.2019 та від 01.12.2019 та що за згодою ними було влаштовано невід`ємні поліпшення на загальну суму більше 200000,00 грн, натомість згідно з чинним законодавством вартість будь-яких дій по збільшенню вартості майна не відшкодовується саме з дати отримання повідомлення про прийняте рішення. Помилковим є висновок суду про відсутність суспільної потреби територіальної громади та, як наслідок, необхідності такого захисту своїх прав як примусовий викуп об`єкта нерухомого майна. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №805/3757/18-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019, відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 25.04.2018 №.7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об`єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по АДРЕСА_1 ». Суди дійшли висновку, що спірне рішення прийнято відповідачем відповідно до норм чинного законодавства, а саме згідно з Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» як відповідне рішення компетентного органу влади, що є першочерговим у процедурі відчуження об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільних потреб. Таким чином, суд підтвердив наявність суспільного інтересу. Капітальний ремонт просп. Миру від вул. Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста Маріуполя підпадає під поняття, передбачені статтями 9, 15 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», та є доведеною суспільною необхідністю.
22. Відповідач заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Зазначає, що позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі посилається на робочий проект «Капітальний ремонт пр. Миру, від вул. Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста Маріуполя», однак такий у матеріалах справи відсутній. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували суспільну необхідність у примусовому відчуженні нерухомого майна, що належить відповідачу на праві приватної власності, яке зареєстровано відповідно до чинного законодавства України. Позивач визначає наявність суспільної необхідності для примусового викупу об`єкта нерухомого майна відповідача як необхідність поліпшення умов безпеки руху, реалізації та забезпечення своєчасного та ефективного виконання Програми соціально-економічного розвитку з урахуванням Робочого проекту. Однак позивачем не надано доказів, які б свідчили, що нерухоме майно, яке належить відповідачу, погіршує умови безпеки руху. Позивачем порушено процедуру примусового відчуження об`єкта, оскільки розмір викупної ціни у сумі 482399,00 грн, затверджений рішенням Маріупольської міської ради лише 24.10.2018, а відповідачу запропоновано продати об`єкт нерухомості за цією ціною лише 14.12.2019.
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Верховний Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступного висновку з огляду на таке.
24. Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
25. Аналогічні за змістом положення щодо непорушності права власності закріплені у статті 321 Цивільного кодексу України, частиною другою якої передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
26. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону.
27. Відповідно до статті 350 Цивільного кодексу України викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, приватної власності для суспільних потреб чи їх примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності здійснюються в порядку, встановленому законом.
28. Правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності визначає Закон №   1559-VІ.
29. Згідно зі статтею 1 цього Закону примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду; суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку.
30. Статтею 2 Закону №   1559-VІ регламентована сфера дії цього Закону.
31. Згідно з частиною першою цієї статті дія цього Закону поширюється на суспільні відносини, пов`язані з викупом земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для забезпечення суспільних потреб чи пов`язані з примусовим відчуженням зазначених об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності, якщо такі потреби не можуть бути забезпечені шляхом використання земель державної чи комунальної власності.
32. Дія цього Закону не поширюється на суспільні відносини, що виникають у разі: звернення стягнення на земельну ділянку, інші об`єкти нерухомого майна, що на ній розміщені; вилучення (викупу) земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у державній та/або комунальній власності; відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва у разі викупу земельних ділянок для суспільних потреб; укладення інших цивільно-правових угод з інших підстав, ніж визначені  статтею 7  цього Закону; примусового відчуження земельних ділянок в умовах воєнного чи надзвичайного стану (реквізиції); конфіскації земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені; викупу пам`яток історії та культури, яким загрожує пошкодження або знищення, внаслідок дій або бездіяльності їх власника; припинення права власності особи на майно, яке не може їй належати (частина друга статті 2 Закону №   1559-VІ).
33. Як вбачається із пояснювальної записки до проекту Закону України «Про відчуження земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності», необхідність прийняття цього законопроекту виникла у зв`язку з тим, що питання визначення порядку викупу земельних ділянок для суспільних потреб та відчуження з мотивів суспільної необхідності на законодавчому рівні не було врегульовано. Вказаним проектом Закону № 1559-VІ передбачається забезпечення правового захисту інтересів власників земельних ділянок і держави, її економічної безпеки, визначення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які мають право викуповувати землі для суспільних потреб і відчужувати з мотивів суспільної необхідності. Законопроект спрямований на розв`язання проблем, які виникли, зокрема, в результаті суцільного паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств, що провадилося у багатьох випадках без урахування перспективи розвитку територій, зокрема, об`єктів промисловості, енергетичної системи держави, забезпечення потреб видобування корисних копалин, створення екомережі тощо. Відсутність визначених на законодавчому рівні механізмів викупу державою та органами місцевого самоврядування цих земель унеможливлює забезпечення потреб суспільства в цілому. Проектом Закону визначаються сфера його дії, принципи відчуження земельних ділянок, порядок визначення викупної ціни, виокремлюються випадки викупу земельних ділянок для суспільних потреб та примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо відчуження земельних ділянок та його порядок, форми та порядок відшкодування вартості земельних ділянок, які відчужуються, тощо.
34. Частиною першою статті 3 Закону №   1559-VІ передбачено, що об`єктом відчуження є земельна ділянка (її частина), житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження, що на ній розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
35. Частинами другою, третьою цієї статті встановлено, що у разі якщо власник земельної ділянки (її частини), що відчужується, є також власником житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, що на ній розміщені, вимога про відчуження земельної ділянки розглядається разом з вимогою про припинення права власності на зазначені об`єкти. У разі якщо земельна ділянка, що викуповується, та розміщені на ній житловий будинок, інші будівлі, споруди чи багаторічні насадження перебувають у власності кількох осіб, питання про викуп вирішується з кожним власником окремо.
36. Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може здійснюватися за умови відшкодування їх вартості відповідно до закону. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом (частина третя статті 4 Закону №1559-VI).
37. Колегія суддів зауважує, що системний аналіз наведених норм та змісту пояснювальної записки до Закону № 1559-VІ дає змогу дійти висновку, що порядок, який визначає Закон №  1559-VІ регламентує саме механізм відчуження земельної ділянки (її частини), а визначена ним процедура відчуження житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень є можливою лише у разі коли такі об`єкти нерухомості розміщені на земельній ділянці, що знаходиться у приватній власності юридичних чи фізичних осіб. У цьому Законі відсутні положення, які б регулювали правовідносин щодо окремого відчуження для суспільних потреб житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, а відтак вимоги про примусове відчуження житла з мотивів суспільної необхідності можуть бути задоволені лише одночасно із вимогою щодо відчуження відповідної земельної ділянки. Такий же порядок закріплений і в статті 267 КАС України.
38. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23.10.2018 у справі №  876/2/17.
39. Наведені законодавчі положення, враховуючи конституційні гарантії щодо непорушності права приватної власності, дають змогу дійти висновку про можливість відчуження в порядку, визначеному Законом №1559-VІ, саме земельної ділянки (її частини) та об`єктів нерухомості, розташованих на ній, але у будь-якому разі такі об`єкти не можуть бути вилучені у цій процедурі окремо від земельної ділянки.
40. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, підставою для звернення Маріупольської міської ради до суду в порядку, визначеному Законом № 1559-VI та статтею 267 КАС України, була відсутність добровільної згоди відповідача на викуп об`єкта нежитлової нерухомості (торгівельний павільйон) для суспільних потреб.
41. Водночас правові наслідки припинення права користування земельною ділянкою,  процедура розірвання договору оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності у разі необхідності надання її для суспільних потреб регламентовані статтею 417 Цивільного кодексу України, статтею 32-1  Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі».
42. Зважаючи на наведене, оскільки позов Маріупольською міськрадою про примусове відчуження об`єкта нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності заявлений поза межами процедури, визначної Законом № 1559-VІ та статтею 267 КАС України, відсутні підстави для його задоволення з мотивів, наведених у цій постанові, з огляду на те, що вимоги про примусове відчуження нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності можуть бути задоволені лише одночасно із вимогою щодо відчуження відповідної земельної ділянки.
43. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
44. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
45. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини.
46. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі також- Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
47. У судовій практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які необхідно оцінювати з тією метою, щоб встановити, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям.
48. Зокрема, у пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трегубенко проти України» (заява №61333/00) зазначено, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
49. Також у пункті 28 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (заява № 25921/02) наголошено, що втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. 
50. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
51. Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
52. Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком Першого апеляційного адміністративного суду про відсутність підстав для задоволення позову,  однак оскаржуване судове рішення підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 267, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області задовольнити частково.
2. Рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі        №    850/3/19 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
3. В іншій частині рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №    850/3/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 І. В. Желєзний
Судді                                                                                                    Я. О. Берназюк
                                                                                                     Н.  В.  Коваленко