ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року	Львів	Справа № 260/3422/20 пров. № А/857/1389/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Глушка І.В.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту праці та  соціального захисту населення Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року  ( суддя Скраль Т.В., ухвалене в м. Ужгороді) у справі № 260/3422/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та  соціального захисту населення Ужгородської міської ради   про визнання дій неправомірними,-  

                                                            ВСТАНОВИВ:

24.10.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту праці та  соціального захисту населення Ужгородської міської ради та просив: визнати протиправною відмову, оформлену листом Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 02 жовтня 2020 року № 34.02-04/К-00396; стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на користь позивача недоотриману разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи в розмірі 9 464,00 грн..
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погодившись з даним рішенням суду, Департамент праці та  соціального захисту населення Ужгородської міської ради подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Постановою КМ України № 112 від 19.02.2020р. “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань” встановлено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”, проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві державних адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі – районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам п.47 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу /БК/ України. Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у розмірі, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи – 3640 грн. Позивачем у позовній заяві підтверджено отримання грошової допомоги в розмірі 3640 грн. Апелянт також зазначає, що заборгованість щодо недоплати грошової допомоги до 5 травня не є боргом безпосередньо відповідача, оскільки проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, при цьому на рахунку відповідача необхідні кошти є відсутніми. Окрім того, вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.
Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились та явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Протокольною ухвалою суду від 24.05.20021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позову ,виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 15 листопада 2019 року та є безтерміновим і дійсним на всій території України.
В квітні 2020 року, позивачу нараховано одноразову допомогу до 05 травня 2020 року, як учаснику бойових дій у розмірі 3 640 грн.
Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, на звернення позивача від 30 червня 2020 року листом від 02 жовтня 2020 року, повідомив позивача про те, що виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога) проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України. У 2020 році виплата грошової допомоги проводиться у розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що враховуючи внесені рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 за №3-р/2020 зміни у законодавство, що регулює спірні правовідносини, позивачу Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради мала бути виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Задля відновлення порушеного права позивача суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнути з Департаменту ПСЗН Ужгородської МР на користь позивача неотриману разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи у розмірі 9 464 грн. 
Колегія суддів апеляційного суду з приводу такого висновку суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Верховним Судом вирішено зразкову справу № 440/2722/20. Верховний Суд, у рішенні від 29.09.2020 року у даній справі, зокрема, зазначив, що рішення у ній є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій (бездіяльності) органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі, передбаченому   статтею 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:
(а) особа має статус особи з інвалідністю війни, має право на пільги, передбачені   ст.      13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
(б) відповідачем є орган, уповноважений здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат);
(в) предметом спору є розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році.
Отже, справа, що розглядається, є типовою по відношенню до вирішеної Верховним Судом адміністративної справи № 440/2722/20 за суб`єктним складом та правовим регулюванням.
Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Таким чином, апеляційний суд, вирішуючи справу, що розглядається, зобов`язаний врахувати правові висновки Верховного Суду у справі № 440/2722/20.
У даній зразковій справі Верховним Судом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року за наслідками апеляційного перегляду рішення Верховного Суду) зазначено наступне.
“ Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.
Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон № 3551-XII.
01 січня 1999 року набрав чинності Закон № 367-ХІV, яким статтю 13 Закону № 3551-XII доповнено частиною в такій редакції: “Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком”.
Підпунктом “б” підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 13 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом “б” підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними.
Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України.
Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин” розділ VI “Прикінцеві та перехідні положення” БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові № 112 установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3640 грн (підпункт 1 пункту 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 цього Закону.
Отже, на час виплати позивачу у квітні 2020 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон № 3551-XII і Постанова № 112.
Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV.
Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Таким законом є закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.
Згідно із частиною четвертою статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Закон № 1058-ІV є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком.
Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.
Таким чином, при врегулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягає саме частина перша статті 28 Закону № 1058-ІV, а відтак доводи скаржника про неможливість застосування вказаної норми є безпідставними.”.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, що розглядається, про протиправність відмови Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради у виплаті виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у належному розмірі, всупереч вимогам статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. 
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з обраним судом першої інстанції способом судового захисту порушеного права позивача у вигляді стягнення з відповідача недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги.
Матеріали справи підтверджують, що відповідачем розмір щорічної разової грошової допомоги позивачу був нарахований та виплачений в розмірі, передбаченому Постановою № 112, а не Законом № 3551-ХІІ.
Відтак, вимога про стягнення ненарахованої суми є передчасною, а належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача має бути зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму допомоги.
Тим більше, що саме такий спосіб захисту застосований і Верховним Судом у зразковій справі № 440/2722/20.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції, вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права позивача, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи. Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Частиною п`ятою статті 291 КАС України передбачено, що рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав: 1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи; 2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.
Керуючись статтями 290, 291, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -
                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 260/3422/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. В. Глушко  	
Повне судове рішення складено 28.05.2021