П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/962/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Херсон                      16 червня 2020 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року, у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Приватному підприємству «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське», а саме: стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, що його обслуговують та готівкових коштів в рахунок погашення податкового боргу з ПДВ, у сумі 641 158,49 грн., а також заборгованості з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, у сумі 154 847,35 грн. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог та стягнення з підприємства спірного податкового боргу.
В даному випадку, апелянт зазначає, що у межах спірних правовідносин його безпідставно позбавлено можливості поповнити рахунок платника в системі електронного адміністрування ПДВ (електронного рахунку), що стало підставою для нарахування йому спірних зобов`язань з ПДВ. 
При цьому, податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, які нараховано підприємству узгодженими податковими повідомленнями-рішеннями, на переконання апелянта, вже стягуються у примусовому порядку з підприємства виконавчою службою, а тому задоволення даного адміністративного позову податкового органу може спричинити подвійне стягнення боргу.
В свою чергу, податковим органом подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як у підприємства наявний податковий борг, який підлягає сплаті.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» 21 жовтня 2019 року подано до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ, в якому самостійно задекларовано суму відповідного податку, у розмірі 472 151,00 грн.
При цьому, 14 листопада 2019 року відповідачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленими самостійно виявлених помилок, в якій задекларована сума 309  549,00 грн.
Крім того, з матеріалів справи убачається, що на підставі висновків акту перевірки №41/21-22-13-07/30812348 від 23 жовтня 2017 року, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 30 листопада 2017 року № 0002321305, відповідно до якого відповідачу нараховані штрафні (фінансові) санкції, у сумі 119 005,94 грн., а також пеня, у сумі 35 841,41 грн.
При цьому, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року, у справі № 821/708/18, відмовлено у задоволенні адміністративного позову підприємства до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки).
В свою чергу, з інтегрованих карток платника податків вбачається, що податок на додану вартість, у сумі 641 158,49 грн., самостійно задекларований відповідачем та податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, не сплачено у строки, встановлені податковим законодавством.
Разом з тим, з інтегрованої картки відповідача з ПДВ вбачається, що станом на 30 жовтня 2019 року за останнім рахувалась переплата у розмірі 140 541,51 грн. 
Тому, до стягнення податковим органом заявлено суму 641 158,49 грн.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі п. 59.1 ст. 59 ПК України податковим органом сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 16 липня 2018 року № 66912-17, на суму 16 0891,46 грн.
При цьому, у встановлені податковим законодавством строки підприємством не сплачено виниклої заборгованості, а тому з метою стягнення наявного податкового боргу, податковий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як узгоджений, проте добровільно не сплачений податковий борг, підлягає стягненню у судовому порядку, з огляду на наступне.

Так, Так, згідно п. 14.1.175 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 вказаної статті встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Колегією суддів встановлено, що податковий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з платника податків у зв`язку з наявністю у останнього непогашених податкових зобов`язань, які виникли за наслідком самостійного визначення платником податків своїх зобов`язань у податкових деклараціях та за наслідком отримання податкових повідомлень-рішень.
Між тим, з вищезазначених норм податкового законодавства вбачається, що право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.
В даному випадку, відповідачем 16 серпня 2018 року отримано податкову вимогу № 66912-17 від 16 липня 2018 року.
При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом в межах доводів його скарги, податковий борг підприємства з моменту отримання відповідної вимоги не погашався (не переривався) у повному обсязі.
Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, спірна заборгованість з ПДВ самостійно задекларована відповідачем, але не сплачена протягом строків, визначених податковим законодавством.
Внаслідок чого, відповідні грошові зобов`язання вважаються узгодженими та набули статусу податкового боргу.
При цьому, щодо доводів апелянта про зміни в системі електронного адміністрування з якими він не погоджується, колегія суддів зазначає, що предметом спору даної справи є стягнення самостійно задекларованого підприємством грошового зобов`язання. 
В свою чергу, будь-які зміни у системі електронного адміністрування податку на додану вартість не впливають на суму грошового зобов`язання, яка самостійно визначена платником податку.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, підприємством не оскаржено жодних дій податкового органу, пов`язаних із змінами в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, які на переконання підприємства порушили його права.
З іншого боку, щодо доводів апелянта про те, що податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, які нараховано підприємству узгодженими податковими повідомленнями-рішеннями, вже стягуються у примусовому порядку з підприємства виконавчою службою, а тому задоволення даного адміністративного позову податкового органу може спричинити подвійне стягнення боргу.
В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що матеріалами справи не підтверджено факту відкриття виконавчих провадження на стягнення спірних зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, зібрані у матеріалах справи докази відкриття виконавчих проваджень свідчать про те, що вони відкриті на виконання податкових вимог зі сплати ЄСВ., а не з податку на доходи фізичних осіб.
В свою чергу, у межах доводів апеляційної скарги не спростовано відповідних висновків суду, а також апелянтом не надано належних доказів, підтверджуючих його посилання у відповідній частині.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
При цьому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» – залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне  підприємство «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Крусян А.В.