П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 522/23102/17	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Димерлія О.О.,
                                – Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання – Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року, прийняте у складі суду судді Абухіна Р.Д. в місті Одеса по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі – ГУ ДМС України в Одеській області) звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення з України громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і затримання громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідач проживає в Україні без документів на право проживання в ній, порушує міграційне законодавство України, ухиляється від добровільного виїзду за межі України у визначений ДМС термін, а тому він має бути примусово повернутий в країну походження.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено. Примусово видворено з України громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Затримано громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов залишено без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 19 липня 2019 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у справі №522/23102/17 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
В зазначеній постанові Верховним Судом вказано, що для правильного вирішення цієї справи, під час нового судового розгляду Суд має пересвідчитися, що будь-які документи, які посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до Соціалістичної Республіки В`єтнам відсутні.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року у задоволенні позову ГУ ДМС України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції,  ГУ ДМС України в Одеській області звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ГУ ДМС України в Одеській області задовольнити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відомості про перетинання державного кордону та перебування на території України на законних підставах відповідача відсутні, відповідач був затриманий співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, при цьому на час затримання та на даний час у відповідача відсутні будь-які документи на право проживання в Україні. Апелянт вважає, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах, не має грошових коштів та родичів на території України, отже підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі постанови суду.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не врахував при прийняті рішення по суті висновків Верховного Суду викладених в постанові від 19 липня 2019 року, які полягають в тому, що суд має пересвідчитися, що будь-які документи, які посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до вказаної країни відсутні. Натомість, апелянт вважає, що  суд першої інстанції всупереч фактичним обставинам справи встановив, що у відповідача наявний дійсний паспортний документ, який підтверджує його особу і лише на цій підставі відмовив в задоволенні адміністративного позову. Крім того, щодо висновків суду про недостатність однієї доби для того щоб покинути територію України, апелянт вказує, що законодавством не встановленого мінімального терміну на повернення особи, відсутність у відповідача дійсного паспортного документу та коштів на квиток, що на думку апелянта не було враховано судом першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2017 року співробітниками Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Одеській області (далі – УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області) за адресою вул. Івана та Юрія Липи, 60, було виявлено громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доставлено до приміщення ГУ ДМС України в Одеській області.
Після проведення перевірки було встановлено, що громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.
Зі слів громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув до України у листопаді 2017 року нелегально поза пунктом пропуску ДПС України з метою працевлаштування. Після потрапляння на територію України він приїхав до м. Одеса для подальшого нелегального перетину кордону з державою-членом ЄС.
Нині громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання і законного джерела існування не має.
Громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про добровільне повернення, а також із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.
06 грудня 2017 року співробітником ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол про адміністративне затримання №000014 за частиною другою статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), частиною одинадцятою статті 259 КУпАП.
06 грудня 2017 року за порушення частини першої статті 203 КУпАП, у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №000063.
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.12.2017 ПН МОД №000063 громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
06 грудня 2017 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.12.2017.
У визначений термін громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав.
Ураховуючи той факт, що відповідач не покинув території України, ГУ ДМС України в Одеській області звернулося до суду з позовом про його затримання та примусове видворення.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході нового судового розгляду суду не надані належні, достатні та допустимі докази, які спростовують відомості, зазначені у рішенні № 162 про примусове повернення в країну походження від 06 грудня 2017 року щодо наявності паспорту С 3846240, виданого 29.08.2017 року, терміном дії до 29.08.2027 року у громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виявлення відповідача співробітниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області за адресою: м.Одеса, вул. Івана та Юрія Липи, 60. Крім того, суд дійшов висновку, що зазначений у рішенні ГУ ДМС України в Одеській області від 06 грудня 2017 року про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк до 07.12.2017 року (доба) покинути територію України не є достатнім часом для виконання рішення про примусове повернення.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.
Згідно із частиною першою статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
За приписами частин одинадцятої та дванадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
 Відповідно до частини тринадцятої статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.
Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.
Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 р., ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі – Закон №3773-VI).
За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773-VI).
Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Абзацом першим частини першої статті 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
З системного аналізу вищезазначених норм права судом апеляційної інстанції вбачається, що примусове видворення особи можливе лише за наявності однієї з двох самостійних підстав для прийняття вказаного рішення:
-          невиконання особою в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; або
- є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Досліджуючи питання поважності причин невиконання особою в установлений строк рішення про примусове повернення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2017 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.12.2017 року.
Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що чинним законодавством не встановленого мінімального терміну на добровільне виконання рішення про примусове повернення в країну походження, проте зазначає, що з огляду на стислі строки, встановлені органом міграційної служби, враховуючи відсутність між Україною та В`єтнамом прямого авіасполучення, а також враховуючи адміністративне затримання відповідача 06.12.2017 року, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 06.12.2017 року (т.1 а.с. 8) та подальше його поміщення до Чернігівського пункту перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, причини, які зумовили добровільне невиконання   ОСОБА_1 рішення про примусове повернення, є поважними та об`єктивними, що свідчить про відсутність підстав для примусового видворення відповідача.
Щодо наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги у цій частині апелянтом зазначено про відсутність у відповідача дійсного паспортного документу та коштів на квиток, що на думку апелянта свідчить про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення. 
Водночас, колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до вимог ч.2 ст. 25 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Таким чином, навіть за відсутності дійсного паспортного документу та коштів на квиток, іноземець має право звернутись до відповідних міжнародних організацій, які можуть сприяти йому у поверненні до країни громадянської належності, проте з огляду на стислий строк, встановлений міграційним органом, відповідач вказаного права фактично був позбавлений.
Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не перетинав державного кордону України в період з 09.02.2016 по 05.02.2021, що також підтверджує відсутність у нього паспортного документу, який би надавав йому можливість перетнути державний кордон через пункт пропуску Державної прикордонної служби України, колегія суддів оцінює критично, оскільки відсутність у відповідача паспортного документу унеможливлює достовірну ідентифікацію перетину особою державного кордону України, за умови що пошук здійснюється виключно за датою народження, записаною зі слів іноземця.
Жодних інших доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих підстав для висновків, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та буде перешкоджати проведенню процедури видворення або існує ризик його втечі, матеріали справи не містять, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Головного управління ДМС України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Водночас, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував при прийняті рішення по суті висновків Верховного Суду викладених в постанові від 19 липня 2019 року, з огляду на наступне.
Суд звертає увагу, що Законом №3773-VI передбачено також інститут реадмісії, за яким передбачено передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства.
За приписами частини першої статті 29 Закону №3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.
Згідно частини третьої статті 29 Закону №3773-VI іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
27 вересня 2007 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам було підписано Угоду про реадмісію громадян обох держав (далі – Угода), яка була ратифікована Законом України від 03 вересня 2008 року №359-VI.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в`їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі – осіб, які підлягають реадмісії.
Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди (пункт 2 статті 1 Угоди).
Згідно з частиною першою статті 2 Угоди кожна Договірна Сторона, відповідно до пункту 1 статті 1, здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки, відповідають таким вимогам: a) мають громадянство держави запитуваної Договірної Сторони, одночасно не маючи громадянства держави запитуючої Договірної Сторони чи будь-якої іншої держави; b) будь-коли до їхнього в`їзду на територію держави запитуючої Договірної Сторони мали законне постійне місце проживання на території держави запитуваної сторони та не мають постійного місця проживання в третій країні; c) підлягають чинному наказу про депортацію згідно із національним законодавством держави запитуючої Договірної Сторони.
Таким чином, громадяни Соціалістичної Республіки В`єтнам, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Проте у разі відсутності доказів того, що відповідач є громадянином В`єтнаму, виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДМС України в Одеській області було складено довідку про особу від 06.12.2017, відповідно до якої документ, що посвідчує відповідача – відсутній, інформація про особу за обліками ДМС – відсутня. Інформація про відповідача записана з його слів.
Проте згідно з рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 06.12.2017 №162 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виявлення відповідача співробітниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області за адресою вул. Івана та Юрія Липи, 60, останній при собі мав паспорт НОМЕР_1 , виданий 29.08.2017, терміном дії до 29.08.2027.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу, вказав, що в ході нового судового розгляду суду не надані належні, достатні та допустимі докази, які спростовують відомості, зазначені у рішенні № 162 про примусове повернення в країну походження від 06 грудня 2017 року щодо наявності паспорту С 3846240, виданого 29.08.2017 року, терміном дії до 29.08.2027 року у громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас, відповідно до імперативних вимог ч.5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Вимоги ч. 4  ст. 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. 
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було вжито усіх заходів щодо врахування висновків Верховного Суду, витребування доказів та повного з`ясування обставин справи в частині належності паспорту громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам НОМЕР_1 , виданого 29.08.2017 року, терміном дії до 29.08.2027 року відповідачу по справі – ОСОБА_1 .
Так, як вже було зазначено, Верховний Суд у постанові від 19 липня 2019 року вказав, що для правильного вирішення цієї справи, під час нового судового розгляду Суд має пересвідчитися, що будь-які документи, які посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до Соціалістичної Республіки В`єтнам відсутні.
Враховуючи, що обставини належності паспорту громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам НОМЕР_1 , виданого 29.08.2017 року, терміном дії до 29.08.2027 року відповідачу по справі – ОСОБА_1 , входять до предмету доказування у справі та фактично всупереч висновкам Верховного Суду не з`ясовані судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне взяти до уваги відомості з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (т.2 а.с. 19), надані до суду апеляційної інстанції.
Так згідно вказаних відомостей, особа, документована паспортом громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам НОМЕР_1 , виданого 29.08.2017 року, народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишила територію України 07.12.2017 року, що дозволяє достовірно стверджувати, що органом міграційної служби було дійсно допущено технічну помилку у рішенні ГУ ДМС України в Одеській області від 06.12.2017 №162, а отже відсутні докази того, що відповідач є громадянином В`єтнаму, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди про реадмісію.
Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті та встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог, проте суд внаслідок неповного з`ясування обставин справи виходив з помилкових мотивів, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року в редакції даної постанови. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 289, 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення – змінити, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного рішення в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     О.О. Димерлій

        Суддя:                                                                                     О. В. Єщенко