П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/3400/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року, прийняте у складі суду судді Варняка С.О. в місті Херсон по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України  в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України  в Херсонській області, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в проведенні перерахунку (збільшенні) пенсії ОСОБА_1 на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до вимог частини другої статті 56 Закону України № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, починаючи з 18.05.2020 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 % заробітку та виплатити недоотриманий розмір пенсії.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови, оформленої листом від 03.06.2020 року, в проведенні перерахунку (збільшенні) пенсії ОСОБА_1 на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до вимог частини другої статті 56 Закону України № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, починаючи з 18.05.2020 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 % заробітку та виплатити недоотриманий розмір пенсії. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне  управління Пенсійного фонду України в Херсонській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам діючого законодавства та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскільки позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796), форму розрахунку розміру пенсії, передбачену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058) застосовувати відносно нього неможливо. Апелянт вказує, що позивач із заявою у формі встановленою Порядком № 22-1 про перерахунок пенсії відповідно до Закону №1058 з урахуванням Закону № 796 до відповідача не звертався, тому відсутні підстави вважати, що позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії, а зобов`язання здійснити перерахунок пенсії є передчасним. Крім того, апелянт вважає, що суд не може перебирати на себе дискреційні функції пенсійного органу, а також посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано наявність рішення суду по справі                              №540/1329/20.
Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії відповідно до посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 1 серії № НОМЕР_1 від 29.05.2019 року.
Позивач перебуває на обліку в Новокаховському сервісному центрі ГУ ПФУ в Херсонській області та з 04.09.1992 року отримує пенсію по інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до довідки від 22.10.2020 року загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 37 роки 08 місяців 11 днів.
Розмір   пенсії з 01.12.2019 складає 2275,26 грн., у тому числі:
2047,50 грн. - основний розмір пенсії по інвалідності згідно із п. 11 Порядку (1638,00 грн. х 125%);
227,76 грн. - щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю                  групи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою згідно із п.13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі – Порядок).
18.05.2020 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796.
За результатами розгляду заяви листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.06.2020 № 1802-1784/С-02/8-2100/20 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Вважаючи, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії є протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема щодо збільшення на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку. Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови, оформленої листом від 03.06.2020 року, в проведенні перерахунку (збільшенні) пенсії ОСОБА_1   на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до вимог частини другої статті 56 Закону України № 796.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ст. 27 Закону №1058 за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Статтею 28 Закону №1058 визначено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796 право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85% заробітку.
Аналіз норм права, якими врегульовано спірні правовідносини свідчить про те, що Закон № 796 визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Частиною другою статті 27 Закону №1058  надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058  або спеціальним Законом № 796.
Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині 2 статті 56 Закону № 796 як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.
Таким чином, особам, яким призначена пенсія з урахуванням № 796, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 квітня 2020 року (справа №560/869/17), від 28 лютого 2019 року (справа № 560/359/17).
Відносно доводів апеляційної скарги, що оскільки позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 796, форму розрахунку розміру пенсії, передбачену Законом №1058 застосовувати відносно нього неможливо, колегія суддів зазначає наступне.
Як було зазначено, відповідно до частини 2 статті 56 Закону №796, право на пенсію мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за наявності стажу роботи для жінок, не менш як 15 років, із збільшенням пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 відсотків заробітку.
Зазначена вище норма встановлює для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пільговий характер обчислення стажу роботи при призначенні пенсії.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначена пенсія за інвалідністю з 04.09.1992 року і довічно.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV вступив в силу з 1 січня 2004 року, тобто після призначення позивачу пенсії, а тому доводи апелянта про те, що збільшення її пенсії має провадитись у розмірах, передбачених Законом України №1058, а не за правилами Закону №796, є помилковими.
При цьому, порядок перерахунку пенсій Законом № 796 не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі частини 7 статті 9 КАС України.
Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абзац 2 частини першої статті 28 Закону № 1058 за змістом якого, за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 % визначеної законом її розрахункової величини. Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону № 796 як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.
Таким чином, суд дійшов висновку, що особам, яким призначена пенсія на підставі Закону № 796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.
Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року (справа №2-а/1414/18/12).
Щодо посилань апелянта, що позивач із заявою у формі встановленою Порядком № 22-1 про перерахунок пенсії відповідно до Закону №1058 з урахуванням Закону № 796 до відповідача не звертався, суд зазначає, що зміст зазначеної заяви, очевидно, дає змогу оцінити намір заявника. Доводи апелянта, що позивач звернувся до Головного управління Фонду в порядку Закону України «Про звернення громадян» із питанням пенсійного забезпечення, а не із заявою про перерахунок пенсії, спростовуються наявною у матеріалах справи заявою  (а.с. 10). При чому, у випадку, якщо для прийняття рішення про перерахунок пенсії булим необхідні певні документи, органи Пенсійного фонду наділені відповідним правом їх запитати, а не розглядати заяву про перерахунок пенсії в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Отже, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №748/696/17).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови, оформленої листом від 03.06.2020 року, в проведенні перерахунку (збільшенні) пенсії позивача   на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до вимог частини другої статті 56 Закону України № 796.
Щодо доводів апелянта, що суд не може перебирати на себе дискреційні функції пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне.
Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477- ІV від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що  передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем спосіб захисту його порушених прав у вигляді зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідає положенням п. 4 ст. 245 КАС України є належним та ефективним, забезпечує позитивне вирішення його питання без невиправданих зволікань, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.
Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на справу №540/1329/20, оскільки перерахунок пенсії по інвалідності, обчисленої в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановленим на час нарахування та виплати пенсії, без обмеження розміру пенсії по інвалідності, в якому позивачу було відмовлено, не стосується предмету доказування у межах даної справи.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року – залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України  в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець 

        Суддя:                                                                                     Л. Є. Зуєва