У х в а л а  
 
26 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 202/1482/20
провадження № 61-4129 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                   Стрільчука В. А., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня                  2020 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого                     2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення коштів за договором позики,
 
В с т а н о в и в:
 
У березні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська з позовом до               ОСОБА_1 , третя особа -  ОСОБА_4 , в якому просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 99 250,00 грн загального боргу; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних - 3 225,63 грн., суму інфляційних нарахувань - 4267,75 грн, суму відсотків згідно облікової ставки НБУ - 11 951,37 грн, а всього - 32 631,94 грн; судовий збір у розмірі 1 186,94 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 16 108,00 грн.
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                         від 09 вересня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 ,                        ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 99 250,00 грн загального боргу; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних -                  4 714, 41 грн, суму інфляційних нарахувань - 6549,90 грн., суму відсотків згідно облікової ставки НБУ -21 367,63 грн, а всього загальну суму 32 631,94 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі1 186,94 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16 108,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 131,88 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня                    2020 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3-х % річних, суми інфляційних нарахувань, суми відсотків згідно облікової ставки НБУ, судового збору та витрат на правову допомогу; відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до                  ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі                 1 186,94 грн; в іншій частині рішення суду залишено без змін.
10 березня 2021 року представник ОСОБА_1  - ОСОБА_6 надіславзасобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                                від 09 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                           від 09 лютого 2021 року.  
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                                від 09 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду              від 09 лютого 2021 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
 
Дослідивши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                    а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
 
Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є стягнення коштів за договором позики.
 
Ціна позову в даній справі становить 131 881,94 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00 грн).
 
Верховний Суд урахував ціну позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільствата дійшов висновку, що дана справа є малозначною та не належить до виключень, передбачених пунктом                           1 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Крім того, касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами «а-г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16, є необґрунтованими, оскільки у наведеному заявником рішенні суду касаційної інстанції та оскаржуваних рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини у справах. 
 
Зазначені заявником касаційної скарги інші аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом першої та апеляційної інстанції.
 
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подалакасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
                                                                                                                                      
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду               м. Дніпропетровська від 09 вересня 2020 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення коштів за договором позики.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

 
                                                                                                                      С. О. Карпенко

 
                                                                                                                      В. А. Стрільчук