ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Херсон
єдиний унікальний номер справи: 766/16696/18
номер провадження 22-ц/819/881/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.
суддів: Бездрабко В.О.
                Приходько Л.А.
секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сідєльнікової Єлизавети Ігорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Майдан С.І. зі складенням його повного тексту 09.03.2021 року в цивільній справі №766/16696/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним

                                        ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що 14.11.2006 року між нею та її донькою ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до якого вона подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Необхідність укладення оспорюваного правочину була обумовлена метою збереження права власності на зазначену квартиру, оскільки на той час вона проживала разом з ОСОБА_4 , який під час їхнього спільного проживання висловлював на її адресу погрози про те, що він має намір відібрати частину квартири, відносно якої укладено правочин.
З огляду на зазначені обставини, сторонами договору дарування було обумовлено те, що спірна квартира буде належати її сину ОСОБА_3 , в якій вони будуть проживати разом з ним, а інша квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачці на праві спільної часткової власності буде належати відповідачці, ОСОБА_2 . 
Після підписання договору дарування вона залишилася проживати в квартирі, ключі від квартири не передавала, тягар сплати платежів за утримання квартири несла самостійно. 
В 2014 році вона звернулася до відповідачки з проханням виконання домовленостей щодо переоформлення квартир, на що ОСОБА_2 спочатку погодилася, однак в подальшому почала вимагати від ОСОБА_3 компенсацію у вигляді грошових коштів, повідомивши про те, що у разі невиконання вказаних вимог, квартира буде продана. 
На думку позивачки підписання оспорюваного договору було вчинено під впливом помилки та обману, а про дійсні наміри відповідачки їй стало відомо лише у 2018 році.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір дарування серії ВЕС №686334, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2018 року у вигляді заборони відчуження нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції адвокат 
Сідєльнікова Є.І., яка діє від імені ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 14.11.2006 року, укладений між 
 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На думку адвоката, рішення суду першої інстанції ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що призвело до винесення необґрунтованого рішення.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що позовні вимоги позивачки були мотивовані тим, що оспорюваний правочин було укладено під впливом помилки, яка полягає у тому, що позивачка не мала на меті укласти саме договір дарування, так як у своїх поясненнях в суді першої інстанції, вказувала, які істотні умови при укладені договору були узгоджені сторонами, на що суд не звернув увагу. 
Апелянт посилається на те, що позивачка не читала текст договору, вважаючи, що він є тимчасовим договором дарування та його можливо скасувати в односторонньому порядку. 
Вказує, що судом не враховано, що подароване житло - квартира є єдиним житлом позивачки та згідно положень оспорюваного правочину, на думку ОСОБА_1 , вона залишила за собою право довічного проживання та користування житлом. 
Наголошує, що у справі відсутні факти, які б свідчили про волевиявлення позивачки на укладення саме договору дарування.
Стверджує, що в даному випадку наявний навмисний обман зі сторони відповідачки з метою заволодіння майном, яке належало позивачці.
Вважає, що збіг тяжких обставин у житті ОСОБА_1 , а саме: перенесення постійних хвороб (хвороба серця), наявність інших захворювань, похилий вік позивачки, її неможливість самостійно себе забезпечувати, одинокість, потреба в сторонній допомозі, відсутність близьких родичів, крім сина та доньки, з якими вона не проживає разом, спонукали позивачку укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. 
ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи про його законність і обґрунтованість.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, адвокат Сідєльнікова Є.І. доводи апеляційної скарги підтримали з підстав, в ній викладених, просили скаргу задовольнити.
ОСОБА_2 та її представник, адвокат Копичинська Н.С. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Крім того на праві спільної сумісної власності їй належала квартира АДРЕСА_4 
14 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та її дочкою, ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_5 , відповідно до якого 
 ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар належну дарувальнику на праві власності квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В та зареєстрований в реєстрі за 6964.
ОСОБА_2 зареєструвала право власності на подаровану квартиру у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.71) 
Згідно пунктів 4,5,8 вказаного договору дарувальник свідчив про те, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, у нього відсутні обставини, що примушують його укласти цей договір на вкрай невигідних умовах; сторони стверджували, що договір цей не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.
Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
 Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Недодержання стороною (сторонами) в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та6 ст.203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним (ч.1 ст.215 ЦК України)
Виходячи із змісту ст.ст.203,717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).
Правочин, вчинений під впливом помилки, належить до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи.
Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.
Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, цивільний Кодекс України визначає: помилку в характері правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.
Із змісту позовної заяви та пояснень ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи слідує, що вона після консультацій з нотаріусом вирішила подарувати квартиру своїй дочці - ОСОБА_2 , оскільки побоювалася, що ОСОБА_4 з яким вона проживала здійснить розподіл цієї квартири, про що неодноразово висловлювався.
Отже, сама позивач під час розгляду справи підтвердила, що вона мала намір саме подарувати відповідачці належну їй квартиру, а отже укладення даного договору відповідало внутрішній волі позивача.
Заявляючи вимогу про недійсність спірного правочину 
 ОСОБА_1 , зокрема, посилалася і на те, що спірний договір був укладений під впливом обману зі сторони відповідача, який на її думку, полягає в порушенні ОСОБА_2 їх усної домовленості про те, що подаровану квартиру вона повинна переоформити на ОСОБА_3 (сина позивачки та брата відповідача), а їй залишиться інша - квартира АДРЕСА_4 .
Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину, наявність якого в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порушення зазначених норм процесуального права позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних нею обставин.
Апеляційний суд критично відноситься до наведеної позиції позивачки, та вважає, що позивач не була позбавлена можливості подарувати спірну квартиру саме сину - ОСОБА_3 . 
За таких обставин суд першої інстанції при вирішенні спору правильно виходив із того, що правові підстави для визнання недійсним договору дарування квартири, як такого, що вчинений внаслідок обману, відсутні, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що під час укладення договору дарування від 14.11.2006 року вона перебувала під впливом обману зі сторони її доньки ОСОБА_2 .
Судом у повному обсязі досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, яким суд надав належну правову оцінку, зокрема, змісту договору дарування, з якого вбачається, що позивачка діяла свідомо без будь-яких дефектів волевиявлення, мала намір створити для себе юридичні наслідки.
Твердження апелянта, що суд не врахував наявність ще однієї ознаки для визнання договору недійсним, тяжку обставину, є безпідставними, оскільки як вбачається із змісту позовної заяви та матеріалів цивільної справи такі підстави позову ОСОБА_1 не заявлялися. 
Безпідставними є доводи апеляційної скарги і щодо неврахування судом відсутності у позивачки іншого майна, її похилого віку, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачці на момент дарування квартири виповнилось 44 роки, та вона мала інше житло по АДРЕСА_2 
       З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, не суперечать обставинам справи, що мають значення для справи, судом правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування судового рішення не має.
З урахуванням положень ст.375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Повний текст постанови складений 11.06.2021 р.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу адвоката Сідєльнікової Єлизавети Ігорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                               Л.В.Базіль

Судді:      В.О.Бездрабко

        Л.А.Приходько