Справа № 415/558/21 
Провадження № 33/810/81/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року                                                                 м. Сєвєродонецьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю. за участю ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, та його захисника Юрченка В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2021 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
В С Т А Н О В И Л А :
Оскаржуваною постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Як зазначено в постанові, 16 січня 2021 року о 18 годині 40 хвилин в м. Лисичанську на блокпосту Лисичанськ-Гірське водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2121 днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1  подав 13.04.2021 апеляційну скаргу, в якій порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що він отримав повний текст копії постанови 06.04.2021, а тому вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними. 

Вирішуючи питання про поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути відновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.
Як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, 31.03.2021 була проголошена вступна та резолютивна частина постанови суду, проте повний текст був проголошений 06.04.2021 без участі учасників справи, та копія повного тексту постанови була отримана  ОСОБА_1 06.04.2021.

Відповідно до судової практики у разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

Судочинство в Україні здійснюється на підставі змагальності, що означає самостійне обстоювання кожною стороною провадження своїх прав та інтересів, а тому є підстава для поновлення їй процесуального строку на оскарження цього рішення.

Таким чином, за наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції вважає за можливим поновити ОСОБА_1  строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2021 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2021 року у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення., тобто у судовому засіданні не доведено, що саме він керував автомобілем .

Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення є протиправним з огляду на те, що Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.286-1 КК України. Таким чином вважає, що по відношенню до дій водія не можливо застосувати ст.130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року, оскільки вона скасована Законом № 2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 720-ІХ, який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року. Тому вказує, що з урахуванням вимог п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
Крім того вказує, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не може використовуватися як належний доказ, оскільки йому не було надано примірник цього висновку, та йому не було повідомлено про можливість оскарження висновку. 
Також зазначає, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення особи до найближчого закладу охорони здоров`я, як доказ правопорушення, був зобов`язаний надати до суду з протоколом про скоєння адміністративного правопорушення, саме інспектор поліції відповідно до діючої «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і суд повинен розглядати справу на підставі наданих поліцейським матеріалів справи.
Вказує, що в судовому засіданні не було доведено, що саме він керував автомобілем 16 січня 2021 року під час проходження догляду документів на блок посту Лисичанськ-Гірське м.Лисичанська, так як не допитаний саме інспектор -черговий ITT №4 м.Чертків капітан поліції Миханцьо В. І крім цього свідок ОСОБА_2 , який був допитаний в судовому засіданні вказував, що він керував автомобілем ВАЗ 2121 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 в підтримання доводів апеляційної скарги, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали адміністративної справи, у тому числі повторно переглянувши диск з файлами відео фіксації,долучений до протоколу про адміністративне правопорушення з нагрудних бодікамер працівників патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені вимоги судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає як у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції детально проаналізував доводи сторони захисту щодо скасування акту, яким встановлена адміністративна відповідальність водіїв за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано зазначив про наступне.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Законом України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 р. були внесені зміни до закону №2617-VIII, згідно з яким наведена вище ст. 130 КУпАП в нові редакції виключена, а також виключена ст. 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Таким чином з 03 липня 2020 року існує адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП, що була чинною і до 01 липня 2020 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що станом на 16.01.2021 року, тобто на момент правопорушення, про яке йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення, стаття 130 КУпАП діяла в редакції, що була чинною до 01 липня 2020 року.

Як вбачається  з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, повно й всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме  керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. 
Зокрема, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина  ОСОБА_1   підтверджується сукупністю досліджених у суді доказами, а саме: 
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 206383 від 16.01.2021 року; (а.с.1)
-роздруківкою чека Alkotest Drager 7510 прилад № ARLM - 0364, відповідно до якого результат тесту на алкоголь ОСОБА_1 16.01.2021 року о 19:25 год. становив 0,40%о; (а.с.2)
-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.01.2021року, відповідно до якого ОСОБА_1 16.01.2021 о 19:45 годині перебував у стані алкогольного сп`яніння;(а.с.4)
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних заходів, з якого вбачається, що за допомогою Alkotest Drager 7510 проведено огляд ОСОБА_1 , результат огляду на стан сп`яніння: позитивна 0,40 %о, акт підписаний свідками ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 ; (а.с.3)
-актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №10 від 16.01.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проведено обстеження за допомогою Alkotest Drager 5510 (дата повірки 11.03.2020), результат обстеження о 20:10 - 0,24%о, о 20:30 - 0,18%о. Висновок та діагноз за результатами огляду: алкогольне сп`яніння; (а.с .44)
- результатом хіміко-токсикологічного дослідження №17 щодо обстеження біологічного матеріалу (сечі) ОСОБА_1 від 20.01.2021 (дата та час відбору - 16.01.2021 о 20:45), за результатами лабораторних тестів кількісний вміст алкоголю в сечі складає 0,61 г/дм3 (%о). Заключний діагноз- алкогольне сп`яніння; (а.с.46)
-показами допитаного у суді свідка ОСОБА_6 в якості свідка лікаря – нарколога, який підтримав обставини викладені в акті медичного огляду, та який підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння;
-показами допитаного у суді свідка інтерна ОСОБА_7 , який пояснив, що 16.01.2021 чергував лікар-нарколог ОСОБА_6 , який запросив його для проведення огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 ;
-показами допитаного у суді свідка інспектора взводу № 2 роти №2 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Гладкого О.О.;
- відеозаписом на диску працівників поліції.

Як слідує з змісту постанови суду першої інстанції, суд перевіряв доводи захисника, зокрема, його доводи щодо недоведеності керування транспортним засобом Ахвердієвим, як на одну з підстав для закриття провадження у справі. Вказані доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 о Ахвердієва.

При цьому суд звернув увагу на те, що з відеозапису, який здійснювався протягом тривалого часу, вбачається, що ОСОБА_9 жодного разу не зазначив, що він не керував транспортним засобом, а керував автомобілем ОСОБА_2 , який змушений був невідкладно їхати у справах.
Зазначене підтвердили допитані в суді в якості свідків лікарі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та поліцейський ОСОБА_10 .
Суд також за клопотанням захисника допитав у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , показання якого детально викладені, та які останній підтвердив в суді апеляційної інстанції.

Так, з його показань слідує, що ОСОБА_1 є його знайомим, з яким у нього товариські відносини. 16.01.2021 він приїхав до Ахвердієва в шашличну, яка розташована при виїзді з м.Сєвєродонецьк. Вони поїли ОСОБА_11 і хотіли їхати додому кожен на своєму автомобілі. В цей час йому зателефонувала його знайома і сказала, що у неї погано з серцем, попросила приїхати. Оскільки в його автомобілі не вистачало газу, то він попросив ОСОБА_9 поїхати на його автомобілі. Коли вони доїхали до блокпосту, який розташований при виїзді з м.Лисичанська, то побачили, що перед ними стоїть автобус, в якому багато людей. Поруч проїздив автомобіль, який пропускали раніше. Він сказав, що його дружині погано, і поїхав на цьому автомобілі. Ахвердієв залишився на блокпосту зі своїм автомобілем. До блокпосту за кермом автомобіля їхав він, а ОСОБА_9 їхав в якості пасажира. В його присутності ОСОБА_9 алкоголь не вживав, чи вживав до цього, йому невідомо. Запаху алкоголю від ОСОБА_9 він не чув. Якби знав, що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то не залишив би його одного з автомобілем.

Показання свідка ОСОБА_2 суд вірно оцінив критично, та не взяв їх до уваги, зазначивши, що версія щодо перебування за кермом саме ОСОБА_2 виникла вже в суді, коли Ахвердієв та його захисник ознайомились з відеозаписом, наявним в матеріалах справи, на якому не зафіксовано автомобіль під час руху, що версія керування автомобілем ОСОБА_2 була вигадана Ахвердієвим як спосіб самозахисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення.

Суд також розглянув клопотання захисника на те, що рапорт капітана поліції Миханцьо В. не є належним доказом вини у вчиненні правопорушення, та зазначив що до висновку про те, що саме Ахвердієв керував автомобілем ВАЗ 2121 днз НОМЕР_1 суд дійшов на підставі сукупності доказів, а не тільки рапорту.

Суд надав оцінку посиланням захисника Юрченка В.Г. на недоведеність перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що покази алкотестера «Драгер», зазначені у акті медичного огляду №10 від 16.01.2021, є різними (0,24 та 0,18 проміле) та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з огляду на сукупність вищенаведених доказів, з яких вбачається, що результати алкотестера «Драгер» є наступними: о 19:25 год. становить 0,40%о (на місці зупинки); о 20:10 - 0,24%о, о 20:30 - 0,18%о (в закладі охорони здоров`я). За результатами лабораторних тестів кількісний вміст алкоголю в сечі складає 0,61 г/дм3 (%о). (дата та час відбору - 16.01.2021 о 20:45).

Що стосується посилань захисника на те, що судом було відмовлено у витребуванні з медичного закладу відомостей про проведення повірки алкотестеру «Драгер» та його сертифікації, а також у виклику в якості свідка поліцейського, яким було складено рапорт, що містить відомості про керування ОСОБА_12 , вони також були перевірені у суді першої інстанції.

Суд відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 у витребуванні з медичного закладу відомостей про проведення повірки алкотестеру «Драгер» та його сертифікації, а також у виклику в якості свідка поліцейського, яким було складено рапорт, що містить відомості про керування ОСОБА_12 ,мотивуючи тим, що адвокат мав можливість і достатньо часу для того, щоб заявити ці клопотання до судового засідання, яке відбулось 31.03.2021, але не зробив це з невідомих причин. 

Зазначене суд розцінив як свідоме зловживання своїми процесуальними правами, завідомо направлене на безпідставне затягування розгляду справи.

Проаналізувавши вищенаведені докази з точки зору належності, достовірності та взаємозв`язку, суд визнав їх достатніми для того, щоб дійти висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку відеозапису,  який містяться  на DVD-R диску, долученого до матеріалів справи,  та який був відтворений у суді, зазначивши, що з нього вбачається, що 16 січня 2021 року поліцейський підходить до автомобіля ВАЗ 2121 днз НОМЕР_1 , двигун зазначеного автомобіля був заведений, на місці водія знаходиться ОСОБА_1 , інші особи в автомобілі відсутні. Поліцейський роз`яснює, що оскільки ОСОБА_1 є учасником дорожнього руху, повинен пред`явити посвідчення водія, останній не заперечує та надає необхідні документи. На запитання поліцейського щодо вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 повідомив, що годину тому випив 50 грамів горілки. Далі поліцейський, звертаючись до ОСОБА_9 запропонував пройти огляд на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я. Ахвердієв погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, для чого були запрошені свідки. Після проходження огляду на місці результатом огляду встановлено 0,4%о. Ахвердієв не погоджується з результатами огляду та погоджується їхати до закладу охорони здоров`я. Після цього огляд Ахвердієва проведено в КНП Луганської обласної ради «Центр психічного здоров`я», результат огляду: перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
З пояснень допитаних у суді свідків та відеозапису вбачається, що  ОСОБА_9 казав, що випив 50 грамів горілки дві години тому.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що працівники патрульної поліції жодного разу не порушили права Ахвердієва під час проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння 16.01.2021 року упродовж всього періоду з 19:25:55 по 20:45 год. , починаючи з моменту, коли він погодився на пропозицію поліцейського провести огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестора Alkotest Drager 7510 у присутності двох свідків, потім у зв`язку з його незгодою з результатами огляду на стан сп`яніння на місці огляд був проведений у закладі охорони здоров`я за допомогою Alkotest Drager 5510, потім були відібрані на дослідження його біологічне середовище (сеча) для лабораторного дослідження .За результатами кожного огляду на стан сп`яніння висновки були зроблені однакові висновки – Ахвердієв знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що під час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 жодного разу не говорив працівникам патрульної поліції, що він когось чекав, що він не керував транспортним засобом на блок посту Лисичанськ-Гірське.

Відповідно до  Наказу Антитерористичного  центру  при Службі безпеки України "Про затвердження Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей" від 22.01.2015 N 27ог , Блокпост – це загороджувальний пункт у визначеному місці (на ділянці місцевості, у споруді або їх комплексі) в районі проведення антитерористичної операції, призначений для контролю за рухом людей, транспортних засобів, перевірки в осіб документів, що посвідчують особу, особистого догляду осіб і огляду речей, що при них знаходяться, огляду транспортних засобів та речей, що ними перевозяться, з метою запобігання несанкціонованому проникненню осіб на неконтрольовану територію, проникнення з неконтрольованої території терористів та їх пособників, а також ввезення (вивезення) до (з) району проведення антитерористичної операції предметів і речовин, вилучених з цивільного обороту або обмежених в обороті; оборони сил та засобів, залучених до проведення антитерористичної операції від протиправних посягань з боку терористів та незаконних озброєних (воєнізованих) формувань.
Свідок ОСОБА_3 , допитаний судом апеляційної інстанції у режимі відеоконференції за клопотання захисника ОСОБА_13 та за згодою ОСОБА_9 пояснив, що він у період з 02.12.2020 року по 04.03.2021 року проходив службу на блокпосту у м. Лисичанську, де йому приходилося зупиняти водіїв автотранспортних засобів, які перетинали блокпост, для перевірки документів, він не пам`ятає кожного, якого зупиняв, оскільки він був не один. Однак, пам`ятає, що писав рапорт від свого імені будучи інспектором - чергового ITT №4 (м. Чортків) ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції на ім`я начальника управління патрульної поліції в Луганської області ОСОБА_14 . Після того, як йому був оголошений зміст його рапорту від 16.01.20201 року (а.с.7), свідок підтвердив правильність викладених ним обставин зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_9 . Так, з змісту вказаного рапорту вбачається, що під час несення ним служби на блокпосту Лисичанськ-Гірське 16 січня 2021 року близько 18:40 був зупинений автомобіль марки ВАЗ 2121 днз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку з виявленими ознаками на місце події було викликано працівників патрульної поліції у Луганській області. Також він був присутній при огляді водія за допомогою приладу Alkotest Drager, результат огляду 0,40%о.

У суді апеляційної інстанції був повторно допитаний свідок ОСОБА_2 , який також підтвердив свої показання, надані ним в суді першої інстанції, з яких суд апеляційної інстанції встановив, що вказаний свідок можливо і знаходився в автомобілі ОСОБА_9 16.01.2021 року на блокпосту Лисичанськ-Гірське, однак працівники патрульної поліції його не бачили, не бачив його і свідок ОСОБА_3 , який згідно рапорту після перевірки документів водія викликав патрульну поліцію для огляду на стан алкогольного сп`яніння водія автотранспортного засобу, який був ним зупинений ним під час несення  служби на блокпосту Лисичанськ-Гірське 16 січня 2021 року близько 18:40 , а саме  автомобіль марки ВАЗ 2121 днз НОМЕР_1 під керуванням водія  ОСОБА_1 .  

Суд надав належну оцінку доводам захисника, як і твердженням Ахвердієва про те, що він не керував автомобілем, а керував автомобілем ОСОБА_2 , який змушений був невідкладно їхати у справах, зазначивши, що вказані твердження спростовуються показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та поліцейського Гладкого О.О., які узгоджуються між собою, є послідовними та логічними, підстав не довіряти яким суд не має.
Суд апеляційної інстанції перевіряючи повторно вказане твердження ОСОБА_1 о про те, що він не керував автомобілем, а керував ОСОБА_2 звернув увагу на наступне.
Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух) «Кожний транспортний засіб або сукупність транспортних засобів, які знаходяться у русі, повинні мати водія».
Пунктом 1.10 ПДР, передбачено, що транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Так, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.
Однак, своїми показаннями свідок ОСОБА_3 довів суду апеляційної інстанції, що він під час виконання своїх обов`язків на блокпосту Лисичанськ –Гірське 16 січня 2021 року близько 18:40 зупинив автомобіль марки ВАЗ 2121 днз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку з виявленими ознаками на місце події було викликано працівників патрульної поліції у Луганській області. 
Вказані показання спростовують твердження ОСОБА_1 о про те, що він не керував вищевказаним транспортним засобом, та їх достовірність не викликає сумнівів у суді апеляційної інстанції. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покази свідка ОСОБА_2 слід оцінити критично, оскільки, як пояснив сам свідок, він перебуває з ОСОБА_9 в товариських відносинах. Окрім того, його покази не узгоджуються з відеозаписом, показами допитаних в якості свідків лікарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 о про те, що йому не було надано висновок є безпідставними та спростовуються показами свідка  ОСОБА_7 , котрий суду пояснив, що ОСОБА_9 було ознайомлено з висновком та надано його екземпляр.

Всупереч доводам апеляційної скарги відповідно до п.п. 19, 20 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.
Суд апеляційної інстанції посилання захисника Юрченка В.Г. на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.10.2019 року у справі № 357/10134/17 та від 28.05.2020 року у справі № 524/4668/17 відповідно щодо допустимості та недопустимості доказів ( відсутність відеозапису з нагрудних реєстраторів інспекторів патрульної поліції та оцінка рапорту інспектора ), розцінює як такі, що не стосуються обставин вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 о 
Суд першої інстанції висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 обґрунтував сукупністю доказів. Дослідженій відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського зафіксував, як поліцейський 16.01.2021 року о 19:07 підходить до автомобіля, двигун якого заведений, та за кермом якого знаходився Ахвердієв, який був зупинений свідком ОСОБА_3 під час виконання своїх обов`язків на блокпосту Лисичанськ –Гірське 16 січня 2021 року близько 18:40, що підтверджується його рапортом, дослідженим у суді першої інстанції, та його показаннями у суді апеляційної інстанції.
Слід зазначити, що практика ЄСПЛ щодо розгляду скарг проти України надає доволі широкі підстави для віднесення, передбачених КУпАП адміністративних правопорушень до категорії кримінальних у розумінні Конвенції. Це викликано тим, що під час розгляду справи "Надточій проти України" Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП (пункт 21 рішення).
Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції").
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що адміністративне правопорушення було вчинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. 
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).
Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 , які ґрунтуються на переконанні суду та принципу неупередженості та об`єктивності, відповідають вимогам ст. ст. 245,251,252, 280 КУпАП, є правильними та обґрунтованими, оскільки суд надав належну об`єктивну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та обґрунтовано визнав ОСОБА_15 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, зазначивши, що не вбачає підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягають сам Ахвердієв та його захисник в апеляційному суді.

Суд апеляційної інстанції також не встановив законних підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП .
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції щодо вчинення Ахвердієвим адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на доказах, які можуть бути покладені в основу рішення, як докази вини. 

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Поновити  ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2021 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.

Постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Луганського 
апеляційного суду                                                         Є.В. Тополюк