ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 813/5725/15
касаційне провадження № К/9901/27191/18
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Інспекція) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 (суддя Братичак У.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 (головуючий суддя - Сапіга В.П., судді - Обрізко І.М., Яворський І.О.) у справі  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр груп» (далі - Товариство) до Державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.05.2015 № 0000812201, № 0000822201 та № 0000832201.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що: реальність господарських операцій з ТОВ «Антека» та ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» щодо придбання товарів підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, складеними належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість; придбані у зазначених постачальників товари були використані у власній господарській діяльності, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами та регістрами бухгалтерського обліку та знайшло своє відображення у акті перевірки; Інспекцією використано лише інформацію, яка не містить жодного доведеного факту, а ґрунтується лише на припущеннях.  

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 15.02.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016, позов задовольнив повністю: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 16.05.2015 № 0000812201, № 0000822201 та № 0000832201. 

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що: фактичне виконання господарських операцій між Товариством та ТОВ «Антека» і ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які не містять дефектів форми та змісту, виписаними належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість, з урахуванням того, що придбані у зазначених контрагентів товари були використані Товариством у власній господарській діяльності, зокрема, для ремонту основних засобів - друкарського обладнання та при виготовленні поліграфічної продукції; Інспекцією ані в акті перевірки, ані під час розгляду справи не було надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочинів, укладених між Товариством із зазначеними контрагентами, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати його контрагентами, а також іншими суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання, податків до бюджету, від знаходження постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих потужностей.

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 24.11.2016 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: актами про неможливість проведення зустрічних звірок не підтверджено реальність здійснених господарських операцій по ланцюгу постачання; згідно даних ІС «Податковий блок» підсистеми Єдиний реєстр податкових накладних у ТОВ «Антека» за листопад 2014 року було відсутність придбання фарби та фольги, що свідчить про відсутність такого товару для подальшої реалізації ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» та, відповідно від ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» до Товариства. Решта доводів скаржника зводиться до цитування норм податкового законодавства та змісту акту перевірки.

Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.07.2018 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції, а ухвалою від 07.06.2021 - визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 08.06.2021.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Інспекція провела позапланову виїзну документальну перевірку Товариства по взаєморозрахунках із ТОВ «Антека» за листопад 2014 року та січень 2015 року, ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» за листопад 2014 року та січень 2015 року, ТОВ ТВК «Перша Приватна Броварня» «Для Людей - Як для Себе!» за січень 2015 року, ПП «Окко-Бізнес контракт» за січень 2015 року, ПАТ «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» за січень 2015 року, ТОВ «Микулинецький Бровар» за січень 2015 року, ПрАТ «Артемівськ Вайнері» за січень 2015 року, ПАТ «Оболонь» за січень 2015 року, ПАТ «ПБК «Радомишль» за січень 2015 року, ПАТ «КЗШВ «Столичний» за січень 2015 року, результати якої були оформлені актом від № 550/13-50-22-02-13/23273893 від 28.05.2015, за висновками якого Товариством були порушені вимоги: підпунктів 14.1.27, 14.1.28 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до  заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 18214,00 грн.; пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.2, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до  заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, на загальну суму 331207 грн. (у тому числі: за листопад 2014 року - 35398,00 грн., за грудень 2014 року - 99740,00 грн., за січень 2015 року - 196069,00 грн.) та до завищення залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24) за січень 2015 року на 23500,00 грн. і до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 19) за січень 2015 року на суму 47386,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що Товариство неправомірно сформувало витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит за відповідні податкові періоди по господарських операціях з ТОВ «Антека» (згідно договору поставки № 05-П-2014 від 07.10.2014 щодо поставки запчастин, перелік, реквізити та вартість яких наведені у специфікаціях до договору) та ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» (згідно договору поставки № Л-04 від 04.01.2011 щодо поставки поліграфічних матеріалів перелік, реквізити та вартість яких наведені у специфікаціях до договору), оскільки: на запит Інспекції  про проведення зустрічної звірки  ТОВ «Антека» ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві надала податкову інформацію від 20.03.2015 № 221/26-55-22-12, у якій повідомила про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Антека» з питань підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.08.2014 по 28.02.2015, оскільки згідно даних системи ІС «Податковий блок» ТОВ «Антека»  має стан « 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням»; аналізом звітності ТОВ «Антека» з податку на додану вартість за період з 01.08.2014 по 28.02.2015 встановлено факти формування податкових зобов`язань по операціях з підміни товарів, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування податкового кредиту; проведеним аналізом даних ІС «Податковий блок» підсистеми Єдиний реєстр податкових накладних у ТОВ «Антека» встановлено, що за періоди - листопад 2014 року, січень 2015 року у ТОВ «Антека» відсутнє придбання блоку управління двигуном, блоку сушильного апарату, зубчастої рейки талеру, помпи, двигуна, а також відсутній імпорт зазначеного товару у вказані податкові періоди; на запит Інспекції  про проведення зустрічної звірки  ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» отримала відповідь ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 06.05.2015 № 6413/7/13-06-22-08, у якій вказано, що частково підтверджено здійснення господарських відносин ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» із Товариством без надання інформації про суму підтверджених взаєморозрахунків, при цьому, зазначено, що одним із постачальників ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» було ТОВ «Антека»; проведеним аналізом даних ІС «Податковий блок» підсистеми Єдиний реєстр податкових накладних у ТОВ «Антека» встановлено, що за періоди листопад 2014 року у ТОВ «Антека» відсутнє придбання фарби та фольги, а також відсутній імпорт зазначеного товару у вказані податкові періоди. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про відсутність у контрагентів-постачальників позивача такого товару для подальшої реалізації його Товариству.

При цьому, у акті перевірки було вказано, що: перевезення товару, придбаного Товариством у ТОВ «Антека», згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних здійснювалось орендованим транспортним засобом ГАЗ 430100 (нотаріально посвідчений договір оренди транспортного засобу у громадянина ОСОБА_1 ), який належить зазначеній особі на праві приватної власності; придбані у ТОВ «Антека» товарно-матеріальні цінності були використані Товариством для ремонту друкарської машинки, про що свідчать акти списання від 31.12.2014 та від 28.02.2015; дана сума не віднесена до складу валових витрат у межах 10% та до складу амортизації у 2014 року; перевезення товару, придбаного Товариством у ПП ВКФ «Укрполіграфпостач», згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних та подорожнього листа здійснювалось Товариством власними транспортними засобами - Volksvagen Caddy Kasten, Volksvagen Transporter; отримана від ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» фарба та фольга станом на 31.01.2015 частково використана для виробництва етикеток, а частково знаходиться на складі; даний товар придбано для виготовлення готової продукції (етикеток) на власних виробничих потужностях за аресою: м. Львів, вул. Пасічна, 162.

На підставі висновків вказаного акта перевірки Інспекція прийняла податкові повідомлення-рішення від 16.05.2015: № 0000812201, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток на 18214,00 грн. - за основним платежем, 4553,50 грн. - з штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0000822201, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на 331207,00 грн. - за основним платежем, 165603,50 грн. - з штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0000832201, яким зменшила Товариству розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року на 70886,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 31.12.2014), витрати  - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 31.12.2014) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України у редакції, чинній до 31.12.2014) встановлено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України у редакції, чинній до 31.12.2014) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України у редакції, чинній до 31.12.2014) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Положеннями підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими. 

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

При цьому, наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України  (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Згідно з частиною другою  статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, чинній до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат (витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування), та податкового кредиту з податку на додану вартість, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. 

Наведене випливає зі змісту частини першої  статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, чинній до 15.12.2017), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статті 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень як протиправних, прийнятих контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Згідно зі  статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, що розглядається, суди встановили, що: господарські операції між Товариством та ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» і ТОВ «Антека» щодо придбання товарів (запасних частин та поліграфічних матеріалів) підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які не містять дефектів форми та змісту, та регістрами бухгалтерського обліку, а саме: податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами, витягами з оборотно-сальдових відомостей, звітами по матеріалах, оборотно-аналітичними відомостями, актами на списання, витягом із журналі обліку довіреностей; придбані у ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» і ТОВ «Антека» товарно-матеріальні цінності були використані Товариством у власній господарській діяльності, а саме: при ремонті основних засобів та у виробництві поліграфічної продукції, що підтверджено відповідними договорами та первинними бухгалтерськими документами і регістрами бухгалтерського обліку. Вказані обставини знайшли своє відображення і у акті перевірки.

При цьому, судами попередніх інстанцій було встановлено, що на час укладення договорів та виконання господарських зобов`язань за ними ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» і ТОВ «Антека» були належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що Товариство правомірно сформувало витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податковий кредит по господарських операціях, здійснених із ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» та ТОВ «Антека».

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тільки посиланням на обставини, викладені в акті перевірки. Ці обставини були перевірені судом з дослідженням в судовому процесі доказів, на підставі оцінки яких суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що вони не підтвердилися, з урахуванням того, що: висновки Інспекції, викладені у акті перевірки, ґрунтуються на обставинах, викладених у актах про неможливість проведення зустрічної звірки, тоді як в силу положень пункту 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України від 22.04.2011 № 236 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити інформацію щодо фінансово-господарських відносин суб`єктів господарювання, оскільки складається у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб`єкта господарювання; доказів того, що ТОВ «Антека» не придбавало та/або не могло придбати товарно-матеріальні цінності, які були реалізовані Товариству у листопаді 2014 року та січні 2015 року, у інших податкових періодах, які передували вказаним, матеріали справи не містять, не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів попередніх інстанцій відсутні. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 - без змін. 

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова