ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2021 р.           Справа№ 925/1349/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Мартюк  А.І. 
 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаторгтранс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021

у справі № 925/1349/20 (суддя Кучеренко О.І.)
за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаторгтранс»
про стягнення 125 400,00 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаторгтранс» про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 125 400,00 грн.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі № 925/1349/20 позов задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ «Мегаторгтранс» на користь СТОВ «ПРОГРЕС» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 125400,00 грн та 2102,00 грн судового збору. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Мегаторгтранс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі № 925/1349/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставні неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права. Так, апелянт стверджує, що 11.12.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу № 33, згідно якого відповідач зобов`язався поставити товар - соняшник посівний євролайтинг. Однак, у зв`язку з терміновою необхідністю отримання позивачем вказаного товару, сторони домовились, що цей правочин буде підписано і надіслано сканкопію на електронну адресу відповідача, а згодом повинен був бути надісланий засобами поштового зв`язку. Після отримання сканкопії договору в електронному вигляді відповідачем здійснено поставку товару про що свідчить видаткова накладна № 31 від 13.12.2019, яка містить підпис уповноваженої особи позивача та відбиток печатки товариства. Також апелянт зазначає, що бухгалтером ТОВ «Мегаторгтранс» подано до органів ДФС квитанцію про реєстрацію податкової декларації. Відповідачем з даної операції сплачено всі належні податки та збори. Крім того, апелянт вказує на те, що його не було належним чином повідомлено про судовий розгляд даної справи, оскільки всі документи у цій справі повертались відділенням поштового зв`язку, а про розгляд спору судом та прийняття оскаржуваного рішення апелянту стало відомо лише після блокування рахунків Черкаського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ та ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, відповідачем заявлено про відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.  
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021, апеляційна скарга у справі № 925/1349/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 поновлено ТОВ «Мегаторгтранс» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Мегаторгтранс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1349/20 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
17.05.2021 від СТОВ «ПРОГРЕС» надійшло клопотання, в якому позивач просить зобов`язати апелянта направити йому копію апеляційної скарги та доданих до неї документів. Крім того просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, відмовляє в його задоволенні, оскільки апелянтом згідно долучених до матеріалів справи накладної № 1800511865778 від 07.04.2021; фіскального чека та опису вкладення здійснено направлення копії апеляційної скарги на адресу позивача: 19762, Черкаська обл., Золотоніський р-н, с. Богуславець, вул. Максимовича, 3. При цьому, згідно зареєстрованих на офіційному вебсайту Укрпошта відомостей з відстеження рекомендованої поштової кореспонденції, що надсилалась за № 1800511865778, вказаний лист повернутий за зворотною адресою у зв`язку з відмовою адресата. 
Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем були вчинені всі необхідні дії спрямовані на належне надіслання копії апеляційної скарги позивачу. Проте, апелянт позбавлений можливості забезпечити отримання кореспонденції особою, а тому неотримання рекомендованих поштових відправлень, направлених на належну юридичну адресу цієї особи, залежало виключно від волевиявлення сторони, що виключає можливість зобов`язання відповідача вдруге здійснювати належним чином виконаний ним обов`язок з надіслання.
Разом з цим, судова колегія звертає увагу на те, що позивач не був позбавлений можливості впродовж майже місяця до прийняття даної постанови ознайомитися з матеріалами справи та апеляційною скаргою, надати свої письмові пояснення та заперечення. Однак вказаним правом не скористався. 
В межах встановлених судом процесуальних строків від СТОВ «ПРОГРЕС»  відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.   
За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Звертаючись з позовом у даній справі СТОВ «ПРОГРЕС» зазначало, що  під час проведення загальної звірки платежів ним було виявлено, що 13.12.2019 платіжним дорученням №1694, позивач перерахував ТОВ «Мегаторгтранс» (відповідач у справі) на рахунок НОМЕР_1 у Черкаській ГРУ АТ КБ «Приватбанк» м.   Черкаси грошові кошти у розмірі 125400,00 грн (а.с. 14). 
Вказаний платіж, за доводами позивача, є помилково перерахованим, оскільки був здійснений за відсутності будь-якої правової підстави так як відповідач жодних товарів не поставляв, будь-яких договорів між сторонами не укладалось.
01.09.2020 позивач направив на адресу ТОВ «Мегаторгтранс» вимогу №108 від 31.08.2020, в якій вимагав негайно повернути грошові кошти у сумі 125400,00 грн та попередив про звернення до суду за захистом у випадку невиконання даної вимоги і примусовим стягненням грошових коштів, нарахованих штрафних санкцій (а.с. 15).
Вимога залишилась без відповіді та задоволення.
На час звернення позивача з позовом відповідач грошові кошти у сумі 125400,00 грн позивачу не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту прав та порушеного господарського інтереса, та відновлення свого становища.
Приймаючи рішення у даній справі про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем, у відповідності до приписів процесуального закону, не спростовано належними та допустимими доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 125400,00 грн та факту помилкового перерахування позивачем вказаних грошових коштів. Жодних документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем, також не надано. 
Однак колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення прийнято за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про судовий розгляд даної справи, що позбавило його можливості надати відповідні документи до суду, виходячи з наступного.
За змістом ст. ст. 2, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи, зокрема, мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.  
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Згідно з пунктами 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення. 
У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. 
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.
Отже, виходячи з правового аналізу наведених положень Правил надання послуг поштового зв`язку, слід констатувати, що наявність на рекомендованому листі позначки «Судова повістка» зумовлює скорочення строків зберігання цієї кореспонденції на пошті.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
Так, з наявного в матеріалах справи повернутого відділенням поштового зв`язку конверту вбачається, що місцевим господарським судом здійснювалось надсилання рекомендованої поштової кореспонденції суду на адресу місцезнаходження відповідача - 19645, Черкаська обл., с. Думанці, вул. Зелена, 1 В з відміткою «Судова повістка». 
Вказаний лист, як вбачається зі змісту дати його надіслання та календарного відбитку штемпелю відділення поштового зв`язку, в межах визначених Правилами надання послуг поштового зв`язку строків для рекомендованої кореспонденції з відміткою «Судова повістка» перебував на пошті і у зв`язку із закінченням строку зберігання (згідно довідки Ф.20) був повернутий відправнику. 
З урахуванням вищевикладеного місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення виходив з того, що відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки лист було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та надавалась в реєстр самим відповідачем.
Однак, з вищевикладеним висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується, оскільки він був зроблений без врахування того, що наявність позначки на конверті «Судова повістка» згідно Правил надання послуг поштового зв`язку встановлює обмеження щодо строків перебування відправлення у відділенні поштового зв`язку. При цьому п`ятиденний строк, протягом якого було повернуто поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), не відповідає критерію розумності щодо отримання такого поштового відправлення скаржником, оскільки в такому разі відповідач був позбавлений можливості впродовж місяця отримати відповідне судове рішення та висловити відповідні заперечення щодо предмета та підстави пред`явленого до нього позову.
Водночас, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що за змістом приписів ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується судами як джерело права.  
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі "Bellet v. France" (заява N 23805/94, рішення від 04.12.95) Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.
При цьому право учасників судового розгляду бути проінформованими про перебіг судового процесу та прийняті процесуальні рішення, розглядається як складова права на доступ до правосуддя.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Созонов та інші проти України" наголосив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (див. рішення у справі "Ганкін та інші проти Росії", заява N 2430/06 та інші, пункт 36, від 31.05.2016). У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (див., рішення у справі "Заводнік проти Словенії", заява № 53723/13, пункт 70, від 21.05.2015, із подальшими посиланнями). У справі "Лазаренко та інші проти України" (заява N 70329/12 та 5 інших заяв, від 27.06.2017) Суд вже встановив порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі. 
Північний апеляційний господарський суд також звертається до практики Європейського суду з прав людини у справі «Боргерс проти Бельгії» (Borgers v. Belgium) (§27 рішення від 30.10.1991, заява № 12005/86) де ЄСПЛ визнав невиправданим порушення права на захист, яке полягало у тому, що заявник був позбавлений можливості надати свої міркування стосовно зробленої у справі заяви, яка була несприятливою для заявника, і на цій підставі визнав порушеним право, передбачене пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, Верховний Суд неодноразово зазначав, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Схожі правові висновки викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №   915/1471/19; від 23.10.2019 у справі № 910/6041/19.
Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції здійснив вирішення спору без належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи та, відповідно, з позбавленням його можливості викласти свої заперечення проти задоволення заявлених позовних вимог, що могло бути реалізовано в рамках спрощеного позовного провадження, зокрема, шляхом подання відзиву, з урахуванням доводів якого, господарський суд мав ухвалювати рішення.  Позбавлення такої можливості у цій справі має ті ж наслідки, що й неповідомлення про дату, час та місце розгляду справи судом. 
Так, звертаючись до суду апеляційної інстанції, відповідач, у зв`язку з необізнаністю про розгляд спору судом першої інстанції, надав належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу № 33 від 11.12.2019, видаткову накладну № 31 від 13.12.2019, квитанцію про реєстрацію податкової накладної, податкову декларацію з податку на додану вартість з розшифровкою податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, що подавалась до податкових органів в січні 2020.
Зі змісту договору купівлі-продажу № 33 від 11.12.2019 вбачається, що він укладався між СТОВ «ПРОГРЕС» та ТОВ «Мегаторгтранс» щодо придбання позивачем посівного соняшнику євролайтинг в порядку та строки визначені його умовами.
Вказаний договір містить відбиток печатки СТОВ «ПРОГРЕС» та підпис уповноваженої особи позивача, при цьому, як зазначається відповідачем, вказаний договір був надісланий позивачем на його електрону пошту, тоді як, оригінальний примірник повинен був бути надісланий СТОВ «ПРОГРЕС» засобами поштового зв`язку, але на адресу товариства так і не надходив.
Також відповідачем надано видаткову накладну № 31 від 13.12.2019 згідно якої ТОВ «Мегаторгтранс» здійснено поставку СТОВ «ПРОГРЕС» 38 мішків посівного соняшнику під євролайтинг на загальну суму 125  400,00 грн. 
Поряд з цим, як вбачається з наявного у справі платіжного доручення № 1694 від 13.12.2019 про сплату на рахунок відповідача коштів в сумі 125  400,00 грн, призначенням платежу позивачем визначено: «посівний соняшник євролайтинг 38 мішків».
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ,  який  містить  відомості  про господарську  операцію.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть  бути складені  у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові  реквізити: назву документа (форми); дату  складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та  обсяг  господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб,   відповідальних   за  здійснення  господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу,  яка  брала  участь  у  здійсненні  господарської операції.
Таким чином, накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Відтак, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що надана апелянтом видаткова накладна № 31 від 13.12.2019 містить найменування товару, його кількість, ціну, підпис уповноважених осіб сторін та відбитки печаток товариств. А тому, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного оформлення договору купівлі-продажу № 33 від 11.12.2019, то між сторонами мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб. Наведене виключає підстави для задоволення позову у цій справі та стягнення на користь позивача 125 400,00 грн, як безпідставно перерахованих коштів. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаторгтранс» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021  - скасуванню на підставі п. п. 2, 4 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та прийняття нового рішення у даній справі, судовий збір, що був сплачений учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в місцевому господарському суді та суді апеляційної інстанції, згідно приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача. 
Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції, судова колегія виходить з наступного.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
За ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, у статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права. Ціна в договорі про надання правової допомоги є істотною умовою, встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. 
Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Так, на підставі долучених до матеріалів справи документів, Північним апеляційним господарським судом встановлено, що 23.03.2021 між ТОВ «Мегаторгтранс» та адвокатом Прядко В.М. укладено договір № 34/21 про надання послуг, згідно якого виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги та захист інтересів останнього щодо представництва інтересів Замовника в усіх органах державної влади та управління, в органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах, органах прокуратури, в установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі правоохоронних органах України, Головному центрі обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області, а також в усіх органах та структурних підрозділах Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів в Черкаській області, в т.ч. податковій інспекції, в слідчих управліннях, прокуратурі, судах першої, апеляційної інстанції, касаційної інстанції, а також на "підприємствах та в установах, будь-якої форми підпорядкування на півострові Крим, з правом підпису будь-якого документа.  
Клієнт, згідно п. 1.2 договору,  зобов`язується оплатити виконавцю вартість отриманих послуг.
Між сторонами укладено угоду про вартість послуг за надання правової (професійної правничої) допомоги, згідно умов якої послуги оплачуються замовником в наступному розмірі: 
1) формування правової позиції, надання усної консультації - 1000 грн за одну консультацію;
2) ознайомлення з матеріалами справи № 925/1349/20 в Господарському суді Черкаської області - 400 грн;
3) написання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області по справі № 925/1349/20 - 3000 грн.
4) витребування/збір документів, що стосується відновлення та захисту прав Замовника, які порушені/порушуються незаконними діями СТОВ «ПРОГРЕС», аналіз зібраних документів, ознайомлення з матеріалами справ, представництво інтересів перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, та інша погодинна робота - 1  200 грн за 1 годину роботи;
5) складання/написання документів, в тому числі процесуальних - від 500 грн до 3000 грн (залежить від строків та складності завдання). Розмір вартості по кожному окремому документу, до початку написання Виконавцем, в усному порядку узгоджується з Замовником;
6) участь в судових засіданнях:
-          відбулось - 1  200 грн;
-          не відбулось - 600 грн;  
- судове засідання за межами м. Черкаси - 2  400 грн, також додатково компенсуються транспортні витрати на пальне та проживання (в разі необхідності).
05.04.2021 між ТОВ «Мегаторгтранс» та адвокатом Прядко В.М. підписано акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання послуг № 34/21 від 23.03.2021 та Угоди про вартість послуг з надання правової (професійної правничої) допомоги від 23.03.2021, згідно якого адвокат надав, а замовник прийняв послуги професійної правничої допомоги, а саме: 
- формування правової позиції, надання загальної консультації - 1000 грн; 
- аналіз матеріалів справи № 925/1349/20 та документів наявних у замовника, визначення стратегії захисту та її погодження з Замовником - 2 години 30 хв. - 3000 грн; 
- написання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення від 11.01.2021 року по справі № 925/1349/20 - 600 грн; 
- написання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області по справі № 925/1349/20 - 3000 грн; 
- витрати на канцелярію, поштові відправлення та інші витратні матеріали - 350 грн.  
Загальний розмір гонорару виконавця становить 7  350 грн.
Вказаний акт підписаний сторонами без будь-яких заперечень та зауважень.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 06.04.2021 ТОВ «Мегаторгтранс» сплачено 7  350 грн за надані послуги згідно договору про надання послуг № 34/21 від 23.03.2021 та Угоди про вартість послуг з надання правової (професійної правничої) допомоги від 23.03.2021.
Таким чином, подані відповідачем документи щодо оплати вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката, наданих в рамках розгляду спору у даній справі в суді апеляційної інстанції, є належними і допустимими доказами в підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених ст. 126 ГПК України.  
Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів, серед іншого, наголошує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Позивачем (апелянтом) не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу критерію реальності адвокатських витрат, не наведено належних обґрунтувань неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу адвоката із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, необхідності  та підстав їх зменшення тощо. 
Таким чином, надавши оцінку усім наявним в матеріалах справи документам, врахувавши ступінь складності справи, судова колегія Північного апеляційного господарського суду, керуючись критеріями розумності розміру адвокатських витрат, а також реальності (необхідності) цих витрат, а також з огляду на  відсутність вмотивованого клопотання позивача про зменшення розміру судових витрат, дійшла висновку про те, що відшкодуванню підлягають судові витрати на правничу допомогу, понесені ТОВ «Мегаторгтранс» в суді апеляційної інстанції, в сумі 7 350 грн. 
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаторгтранс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1349/20 задовольнити.
2.          Рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1349/20 скасувати, прийняти нове рішення.
В задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаторгтранс» про стягнення 125 400,00 грн, - відмовити. 
3.          Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» (19762, Черкаська обл., Золотоніський р-н, село Богуславець, ідентифікаційний код 03793001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаторгтранс» (19645, Черкаська обл., Черкаський р-н, село Думанці, вул. Зелена, буд. 1 В, ідентифікаційний код 39382573) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 20 коп. судового збору, сплаченого стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а також 7 350 (сім тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.  
4.          Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.
5.          Справу №925/1349/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 24.06.2021