Номер провадження: 22-ц/813/3407/21 
Номер справи місцевого суду: 514/1425/15-ц
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області) про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 ) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно на рішення Тарутинського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Тончевої Н.М. 29 березня 2017 року у смт. Тарутине Одеської області, -

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області) про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове нерухоме майно (т. 1 а.с. 3-5, 201, 244-245, т. 2 а.с. 158).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 15 листопада 1995 року його батькові Тарутинською селищною радою було надано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У 1999 році батькові позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_1 було надано селищною радою акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, але у зв`язку із смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки не встигли зареєструвати домоволодіння у відділі БТІ.  Пізніше була зміна нумерації домоволодінь та вищевказаному будинку присвоєно номер 170 а.
06 жовтня 2015 року позивач звернувся до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про право власності на спадкове майно, а саме вищевказаний житловий будинок. Однак, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вищевказане майно. Також, позивач зазначив, що відповідно свідоцтва про смерть прізвище батьків позивача вказані як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_5 », однак його прізвище згідно паспорту вказано як « ОСОБА_5 ». Таким чином, у зв`язку з викладеним, просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Встановити факт прийняття спадщини та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме 1/2 частки житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 .
У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Тарутинського районного суду Одеської області з зустрічним позовом, який було уточнено до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 ) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно (т. 1 а.с. 84-86, т. 2 а.с. 8-10).
В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .. Після їх смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 . На момент смерті батьків, вона перебувала на їх утриманні  та після їх смерті вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Крім того, над нею та її майном була встановлена опіка ОСОБА_6 з 27 січня 2000 року. Таким чином, вона має право на свою частку у спадкову майні. Право на спадкове майно мають також її брати, повнорідний брат – ОСОБА_1 та неповнорідний ОСОБА_3 , які також фактично прийняли спадщину та мають право на свої частки в спадковому майні. Таким чином, усе спадкове майно, яке залишилося після смерті батьків, підлягає поділу у таких частках: їй та ОСОБА_1 по 5/12 частки, а ОСОБА_3 1/6 частку. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батьків та визнати за нею право власності на 5/12 частини (ідеальної) двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_2 , що за життя належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
У лютому 2016 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно (т. 1 а.с. 106-108).
В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що його матір`ю є ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що його брат ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_2 були неповнолітніми, він займався похованням обох батьків. Він фактично прийняв зазначену спадщину, оскільки на момент смерті батьків постійно проживав в ньому, володів та користувався будинком. Таким чином, ОСОБА_3 також є спадкоємцем на вказане майно, а тому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті батьків та визнати за ним право власності на спадкове майно на 1/3 частину (ідеально) двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_2 , що за життя належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року клопотання представника ОСОБА_1 задоволено. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тарутинську селищну раду Одеської області (т. 1 а.с. 175).
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , було задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним сином ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове нерухоме майно, а саме 5/12 часток житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 ,  що належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Встановлено факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщини після смерті батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме: 5/12 часток (ідеальної) двоповерхового житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, а саме: 1/6 частку (ідеальної)  двоповерхового житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено (т. 2 а.с. 175-181).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині: визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове нерухоме майно, а саме 5/12 часток житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 ,  що належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності; визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно, а саме: 5/12 часток (ідеальної) двоповерхового житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності; встановлення факту прийняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спадщини після смерті матері ОСОБА_4 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно, а саме: 1/6 частку (ідеальної)  двоповерхового житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надано жодних доказів того, що він дійсно прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , та останнім не здійснено будь-яких дій, що свідчили б про те, що ОСОБА_3 фактично володів спадковим майном (т. 2 а.с. 190-194).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні  суду першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є дружиною рідного брата померлого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 трагічно померли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . В них було троє дітей: спільні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , який був сином ОСОБА_4 від першого шлюбу. Вона із своїм чоловіком займалися похованням померлих. На час смерті батьків ОСОБА_5 з спірному будинку проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Потім, через деякий час, ОСОБА_3 поїхав до м. Одеси, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися та проживали із своїм опікуном ОСОБА_6 в смт. Тарутине по вулиці Красній Тарутинського району Одеської області до повноліття ОСОБА_1 , та коли ОСОБА_1 досяг повноліття, то став він опікуватися ОСОБА_2 ..  
Відповідно п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами .                 
Згідно свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_1 прізвище, ім`я, по батькові позивача значаться (російською мовою) - « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 померли, згідно свідоцтв про їх смерть.
Відповідно копії паспорту позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічними позовами виданого 30 вересня 1999 року Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області його прізвище, ім`я, по батькові значиться як « ОСОБА_1 ».
Таким чином, на підставі вищевказаних доказів, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки це факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , має для нього юридичне значення, так як надасть йому змогу належним чином оформити право на спадок, який залишився після смерті його батьків. 
При розгляді даної справи суд першої інстанції користувався нормами Цивільного Кодексу в редакції 1963 року, так як правовідносини про визнання права власності виникли в період дії вищевказаного кодексу. 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 26 жовтня 1995 року, №37 ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку площею 0,0013 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Відповідно до типового договору про надання в безоплатне користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 15 листопада 1995 року, Тарутинською селищною радою надано ОСОБА_1 земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Згідно акту про закінчення будівництва та ведення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого 01 грудня 1989 року Тарутинською селищною радою, будівництво домоволодіння, розташованого  за вищевказаною адресою, закінчено та будинок введено в експлуатацію.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спільно, перебували в зареєстрованому шлюбі з 1982 року, ОСОБА_1 у 1995 році було виділено земельну ділянку під будівництво, в подальшому домоволодіння ними було збудовано та введено в експлуатацію у 1989 році, то суд дійшов вірного висновку, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (колишній номер АДРЕСА_1 ), належало ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.
На підставі  довідки Тарутинської селищної ради, згідно рішення сесії Тарутинської селищної ради №3 від  15 квітня 1996 року, щодо будинку під АДРЕСА_1 проведена зміна нумерації та присвоєний номер 170а.
На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 червня 1996 року, ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 .
Відповідно рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 28 січня 2005 року №347, опікуном над житлом та майном неповнолітньої ОСОБА_11 , до досягнення нею повноліття, призначено її брата ОСОБА_1 . 
З договору купівлі-продажу від 07 червня 2000 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 придбали в рівних частках квартиру АДРЕСА_4 .
Згідно довідки Тарутинської селищної ради, ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_2 .
Відповідно довідки Тарутинської селищної ради ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_5 , до складу його сім`ї входили: дружина ОСОБА_4 , сини ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та донька ОСОБА_11 .. Дана обставина також підтверджується обліковою карткою.
Також, в матеріалах справи міститься технічний паспорт на вищевказане спадкове майно, замовником якого є ОСОБА_1 ..
Згідно довідки Тарутинського районного БТІ, право власності на вищевказаний будинок, до ведення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (01 січня 2013 р.)., в Тарутинському БТІ не зареєстровано.
Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 значаться « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_4 ».
Згідно свідоцтва про шлюб дошлюбне прізвище ОСОБА_2 , яка зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 – « ОСОБА_5 ».
Як вказано вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 померли  ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіту вони не залишили.
Крім того, відповідно свідоцтва про укладення шлюбу, вони зареєстрували шлюб 06 квітня 1982 року. Дошлюбне прізвище ОСОБА_4 – « ОСОБА_13 ».
Відповідно свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян,  ОСОБА_3 та ОСОБА_15 розірвали шлюб 11 липня 1980 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_15 присвоєно прізвище « ОСОБА_13 ».
Відповідно до ч.ч.1 - 2 ст. 524 ЦК України (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і  оскільки  воно  не змінено заповітом. 
Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК України (1963 року) є їх діти: повнорідні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та неповнорідний син ОСОБА_3 , що підтверджується вищевказаними свідоцтвами про народження.
Згідно ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Таким чином, спадкодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за життя належали за законом по 1/2 частці майна що є предметом спору, після смерті ОСОБА_1 його частку успадкували донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 по 1/4 частці усього спадкового майна або по 1/2 частці майна що належало батьку, після смерті ОСОБА_4 її частку успадкували донька ОСОБА_2 , син ОСОБА_1   та син ОСОБА_3 по 1/6 частці усього спадку або по 1/3 частці майна, що належало матері.
Тобто, як вірно вказано у рішенні суду першої інстанції, усе спадкове майно підлягало розділу, а саме - по 5/12 часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та 1/6 частка - ОСОБА_3 ..
Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і спадщина згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України (1963 року) належить їм з моменту відкриття спадщини, оскільки вони фактично вступили в управління та володіння житловим будинком після смерті батьків, тобто здійснили дії, що свідчать про прийняття спадщини.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 , задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 у повному обсязі, та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 .
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надано жодних доказів того, що він дійсно прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , та останнім не здійснено будь-яких дій, що свідчили б про те, що ОСОБА_3 фактично володів спадковим майном.
Колегія суддів зауважує, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме: показаннями позивача ОСОБА_2 , яка зазначила, що її брат   ОСОБА_3 піклувався нею та братом, займався похованням батьків, завжди проживав з ними та фактично прийняв спадщину після смерті батьків, та показаннями ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що на час смерті батьків ОСОБА_5 з спірному будинку проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Таким чином, колегія суддів вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому є таким, що дійсно прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 . 
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 29 березня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 29 березня 2017 року –залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 27 травня 2021 року.

      Головуючий                                                              С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                                 О.В. Князюк

        О.М. Таварткіладзе