Ухвала
Іменем України 
11 травня 2021року
м. Київ
справа № 234/2049/18
провадження № 51-2287ск 21
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 березня 2021 року,
 
встановив:
 
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 187, частиною 1 статті 70 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
Також цим вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , щодо яких судові рішння в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 березня 2021 року вирок Краматорського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений просить змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії та викликати осіб для допиту під час касаційного розгляду. 
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями.  
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався. 
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Тобто, засуджений, не звернув уваги, що відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є :
 - істотне порушення вимог кримінального процесуального закону
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
 
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, зміст касаційної скарги засудженого зводиться до вільних показань у кримінальному провадженні, щодо неправильної кваліфікації його дій та оцінки показань інших учасників.
При цьому,  засуджений вказуючи на незаконність вироку суду не звернув уваги, що такий вирок був переглянутий в суді апеляційної інстанції та постановлено ухвалу, якою рішення першої інстанції відносно ОСОБА_7 залишено без зміни.
Крім того, відповідно до змісту статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу – без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження,
 - змінити судове рішення.
Однак, у касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок та допитати свідків, при цьому не конкретизує свої вимоги у відповідності до вказаної статті.
До того ж, касаційну скаргу засудженого адресовано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, тоді як відповідно до пункту 21 частини  1  статті 3 КПК  (в редакції Закону України  від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд. 
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею  427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
Враховуючи наведене та керуючись статтею 5, частиною 1 статті 429 КПК, Суд
 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 березня 2021 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                            ОСОБА_3