Ухвала
Іменем України 
 
27 травня 2021 року
м. Київ
 
провадження № 51-2619 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційні скарги неповнолітнього ОСОБА_4 , відносно якого застосовано примусовий захід виховного характеру, та його законного представника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року застосовано відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 128 КК України, примусовий захід виховного характеру – застереження.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання неповнолітнього ОСОБА_4 , відносно якого застосовано примусовий захід виховного характеру, і його законного представника ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року, та повернуто їм апеляційні скарги.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року,  неповнолітній ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 звернулись з касаційними скаргами, в яких просять оскаржуване рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, а також якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Апеляційним судом вірно встановлено, що строк оскарження ухвали обраховується з моменту її проголошення.
Під поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суди мають перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.
Правило дотримання тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію.
Положеннями п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. 
Як убачається з ухвали Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, скаржники були присутні під час оголошення судового рішення, крім того неповнолітній ОСОБА_4 отримав копію ухвали районного суду в день її проголошення, а саме 28 липня 2020 року, про що свідчить розписка. Проте, з апеляційною скаргою він звернувся лише 19 січня 2021 року,  майже через пів року, а його законний представник ОСОБА_5 – 21 січня 2021 року, та заявили клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали районного суду. Як на підставу для поновлення цього строку неповнолітній ОСОБА_4 посилається на те, що захисник ОСОБА_6 , на думку скаржника, не здійснила належний захист його прав та інтересів, оскільки під час досудового слідства не заявила жодного клопотання, хоча матеріали кримінального провадження містили безліч протиріч та порушень норм КПК України. Крім того, захисник взяла у нього копію ухвали, але так і не подала апеляційну скаргу, мотивуючи це тим, що вона пропустила строки оскарження. Законний представник ОСОБА_5 також просила поновити їй строк апеляційного оскарження, посилаючись на те, що в день проголошення оскаржуваної ухвали їй не була вручена копія судового рішення, тоді як суд вручив зазначені копії захиснику ОСОБА_6 танеповнолітньому ОСОБА_4 . Згідно супровідного листа від 5 серпня 2020 року копія ухвали була направлена на її адресу, але поштою була повернута до суду, і лише 21 січня 2021 року ОСОБА_5 її отримала.
Суд апеляційної інстанції повернув апеляційні скарги неповнолітнього ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 , мотивуючи своє рішення тим, що зазначені ними причини пропуску строку апеляційного оскарження є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення їх клопотань про поновлення цього строку. Крім того, суд зазначив, що матеріали провадження не містять відомостей про те, що скаржники були позбавлені можливості своєчасно подати апеляційні скарги на ухвалу суду. Під час апеляційного розгляду законний представник також зазначила, що ОСОБА_4 з серпня 2020 року перебуває на обліку у відділенні поліції у справах неповнолітніх дітей, що свідчить про ознайомлення з ухвалою суду від 28 липня 2020 року.
Така позиція суду апеляційної інстанції відповідає принципу правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу   остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами. 
Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.  (рішення Європейського суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року та «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року). 
Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому Суд не вбачає підстав для її скасування
Ураховуючи наведені у скаргах мотиви та надану копію ухвали, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційних скарг неповнолітнього ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами неповнолітнього ОСОБА_4 , відносно якого застосовано примусовий захід виховного характеру, та його законного представника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                             ОСОБА_7