Справа № 428/363/21 
Провадження № 22-ц/810/408/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року  м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.
учасники справи:
позивач  Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Шубочкіної Т.В. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,
у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
19 січня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування заявлених вимог позивача зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 01.07.2011.Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач умови договору не виконав у зв`язку з чим станом на 23.11.2020 має заборгованість в розмірі 18529,38 грн, з яких: 4827,49 грн – заборгованість за тілом кредита, 11681,46 грн – заборгованість за простроченими відсотками, 2020,43 грн – нарахована пеня.
Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість частково, а саме в сумі 16608,95 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 4827,49 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 11681,46 грн, заборгованості за пенею – 100,00 грн. Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. На підставі викладеного представник позивача просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 березня 2021 року в позовних вимогах АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 
Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, в тому числі за відсотками нарахованими на прострочений кредит, та стягнення пені посилався на витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з «Тарифів» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за кредитним договором та пені, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Також позивач, як на підставу стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України посилався на п. 2.1.1.2.12. Умов та правил в редакції, що почала діяти з 01.03.2019. При цьому жодних доказів на підтвердження того, що відповідач надав свою згоду на зміну вказаних Умов та правил, та погодився на встановлений розмір зазначених відсотків, у вищевказаній редакції, позивачем не надано. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити та як встановлено судом вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит та пені, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк.
Доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить скасувати        рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 березня 2021 року по справі № 428/363/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за кредитним договором в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги AT КБ "Приватбанк" в повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить підпис Відповідача. Сторони погодили умови кредитування, про що свідчить, зокрема, підписана Відповідачем анкета-заява про надання кредиту, довідка про умови кредитування. Підписання Відповідачем Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного суду від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019р. по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17.Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Тому скаржник вважає, що виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отриманням кредитним коштів Відповідачем, факт видачі кредитної картки, отримання Відповідачем кредитних коштів, користування Відповідачем кредитними коштами, часткове виконання Відповідачем зобов ’язань за кредитним договором. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, Відповідач фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, а також продовжуючикористуватися коштами, приєднувався до редакцій тих Умов та правил, а такожТарифів, які діяли на момент користування коштами. З моменту оформлення кредитного договору понад трьох років, Позичальник до Банку не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Із наданої Позивачем суду виписки чітко прослідковується, що Відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що Відповідач користувач грошима, отримував кошти через банкомати, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитку картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливе без наявності картки. З виписки по рахунку вбачається, що Відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Питання щодо підписання Відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову. Відповідач добровільно уклав з банком кредитний договір, будь яких підтверджень обмеженні його можливості прочитати договір в момент його підписання, він не зазначав. При укладанні кредитного договору відповідач діяв вільно та усвідомлював обсяг взятих на себе зобов`язань. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині обов`язку сплати заборгованості за тілом кредиту, процентів, неустойки Відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині є дійсним. Як зазначав скаржник Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, що підтверджує наміри Відповідача про злісне ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором, але Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Довідка про умови кредитування вже надавалася до суду першої інстанції, але була залишена поза увагою судом. Позивач разом із позовною заявою надав до суду зазначений доказ, що був залишений судом поза увагою. На думку скаржника, суд першої інстанції не пропонував Позивачеві надати додаткові докази для підтвердження частини заявлених вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи та відповідно дійшов передчасних висновків про наявність підстав для відмови в задоволенні частини позовних вимог. Оскільки даний доказ має важливе значення для правильного вирішення справи, всебічного та повного встановлення обставин справи, у тому числі, щодо погодження із Відповідачем умов кредитування, вони надаються для дослідження до суду апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу 
Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений ст. 360 ЦПК України не надходило, що не заважає розгляду справи.
Клопотання 
На адресу апеляційного суду надійшли клопотання та пояснення позивача в порядку ст..43 ЦПК України в яких позивач звертає увагу суду на розмір загальних відсотків які підлягають стягненню.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегією суддів встановлено, що згідно з договором № б/н від 01.07.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до п. 9.12 Умов, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.
Відповідно до п. 6.5 Умов, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.
Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.
Відповідно до п. 6.4 Умов, позичальник зобов`язується при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися до банку для розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.
Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 0 від суми позову. 
Згідно з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.07.2011 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 16 508,95 грн., заборгованість до стягнення становить 18529,38 грн..
Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 01.07.2011 кредитний ліміт 300,00 грн., 01.07.2011 – 1300,00 грн., 23.02.2012 – 1160,00 грн., 05.03.2012 – 2000,00 грн., 18.03.2013 – 3000,00 грн., 02.04.2013 – 3500,00 грн., 18.08.2013 – 5000,00 грн., 15.01.2020 – 0,00 грн.
Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» Хаясяновій А.М. надано наступні кредитні картки: номер картки НОМЕР_1 дата відкриття 01.07.2011 термін дії 02/15, номер картки НОМЕР_2 дата відкриття 12.03.2013 термін дії 05/16.
Відповідач ОСОБА_2 так само підписала Анкету-заяву та довідку з умовами кредитування та лише після письмового узгодження кредитного договору на встановлених умовах — сплата відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 2.5 % на місяць 30 % річних, що відповідає вимогам ст.ст.633, 634 ЦК України, отримала кредитну картку. 
Відповідно до постанови від 11.12.2019 року по справі № 153/1334/16-ц колегія суддів перевіривши факт виконання кредитного договору встановив, що відповідач повною мірою визнав договір своїм частковим виконанням, відповідно до ст. 15 Закону України “Про захист прав споживачів”, клієнт до укладення договору “Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору”. Отже, саме в даних правовідносинах чітко прослідковується дотримання всіх необхідних норм чинного законодавства з боку Позивача, а саме письмовими доказами доведено.
Крім того, виходячи з умов розумності, справедливості та диспозитивності судочинства,  ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами банку в межах укладеного договору, багато років поспіль, проводила сплату відсотків в розмірі обумовленому в договорі, не висуваючи жодних заперечень або питань щодо розміру заборгованості, про що свідчать матеріали подані скаржником як до позовної заяви так і до матеріалів апеляційної скарги.
Аналізуючи постанову Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження №61-9618cb19 колегією суддів було досліджено виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами. Так встановлено, що ОСОБА_1 користувалась усіма перерахованими картками, зазначене підтверджує виписка з рахунку Відповідача.
Згідно анкети заяви та довідки узгоджена відсоткова ставка з ОСОБА_1 складає 2,5 % на місяць, 30% на рік.
З розрахунку заборгованості відсоткова ставка змінена з 01.09.2014 р, таким чином відсотки з моменту підвищення та до строку закінчення картки 31.05.2016 р за первинною відсотковою ставкою будуть складати: 48027,49 грн тіло кредиту (саме це тіло заявлено у позові на дату подання позовної заяви); дні прострочення з 01.09.2014 по 31.05.2016 р - 638 дні відсоткова ставка 30\360=0,0833%. Таким чином загальні відсотки які підлягають стягненню згідно узгодженої первинної відсоткової ставки складають 4827,49*0,0833%*638 = 2565,39 грн. 
За правилами частини другої статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами." Відповідач не заперечує факт отримання кредитної картки, документом первинного бухгалтерського обліку - Випискою, підтверджено факт користування саме кредитними коштами та факт сплати заборгованості Відповідачем, отже договірні відносини між сторонами безперечно існують.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст.  638 ЦК України , істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 526 ЦК України , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 2  статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з  статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з заявою позичальника від 01 липня 2011 року, зазначена процентна ставка зазначена, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів льготного періоду» «то вони містять підпис відповідача, тобто остання повідомлена банком про умови кредитування за договором б/н від 01.07.2011 року.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № -82цс16.
З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедура підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.
Разом з тим, матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом з 30% до 42% річних, скріпленої його підписом, доказів, що останній був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами, а тому позивач не мав правових підстав для нарахування процентів за підвищеними ставками.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором позивач просить стягнути на його користь заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2565 грн 39 коп.
З урахуванням встановлених судом обставин та враховуючи наявність невиконаного зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також заборгованість по процентам за користування кредитом з врахуванням суми погашення за кредитом, розміру заборгованості за кредитом, базової процентної ставки 30% (2,5% на місяць) у розмірі 2565 грн 39 коп..
Судова колегія частково погоджується з доводами апелянта що сторони погодили умови кредитування, про що свідчить, зокрема, підписана Відповідачем анкета-заява про надання кредиту, довідка про умови кредитування. Разом з тим, вимоги апеляційної скарги стосуються скасування рішення місцевого суду в частині незадоволених позовних вимог, щодо стягнення відсотків за користування кредитом, а в іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому, не переглядається судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з доводами апелянта та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині відмови в стягненні на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом необхідно скасувати та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитом в розмірі 2565 грн 39 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 935 грн 60 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1403 грн 40 коп., а всього 2 339 грн 00 коп.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 376, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 березня 2021 року у цій справі в частині відмови у стягненні на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(код ЄДРПОУ 14360570, МФО №305299, ІПН 143605704021, зареєстроване за адресою: вул. Грушевського 1Д, м. Київ) відсотки за користування кредитом у розмірі 2 565 (дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 39 копійок.
В решті рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(код ЄДРПОУ 14360570, МФО №305299, ІПН 143605704021, зареєстроване за адресою: вул. Грушевського 1Д, м. Київ) судовий збір у розмірі 2 339 (дві тисячі триста тридцять дев`ять) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Дата складання повного тексту постанови – 14 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: