Номер провадження: 22-ц/813/2847/21 
Номер справи місцевого суду: 503/2537/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про скасування рішень ради, відомостей в Держгеокадастрі, державної реєстрації права власності на земельні ділянки, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області та ОСОБА_3 , в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Кодимської міської ради про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_1 , а також скасувати відомості в Держгеокадастрі щодо надання земельним ділянкам кадастрового номеру та скасувати державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішеннями Кодимської міської ради Одеської області № 253-VII та № 254-VII від 12 серпня 2016 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність ОСОБА_3 земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122510100:02:003:0396, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га та 5122510100:02:003:0397, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0209 га. 
Позивач являється власником суміжної земельної ділянки кадастровий номер 5122510100:02:003:0350, для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0072 га та вказує, що відстань від будівлі гаражу, розташованого на даній земельній ділянці, до меж суміжних ділянок не відповідає тій відстані, яка зазначена на плані, вказуючи, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 він не погоджував та не надавав дозволу на виготовлення технічної документації. 
Крім того зазначає, що на час прийняття міською радою рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельних ділянок існував невирішений спір щодо усунення перешкод у користуванні даною земельною ділянкою, який вирішується в судовому порядку та про наявність якого було відомо Кодимській міській раді, оскільки вона є стороною спору. 
Також вважає необґрунтованим розмір земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_3 , оскільки останній, на підставі договору купівлі-продажу, набув право власності на житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1166,2 кв.м., а земельна ділянка йому передана розміром 1209 кв.м. Враховуючи наведені обставини, вважає рішення міської ради незаконними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про скасування рішень ради, відомостей в Держгеокадастрі, державної реєстрації права власності на земельні ділянки у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачем не зазначено та не підтверджено належними доказами, яке саме право позивача та яким чином було порушено внаслідок прийняття Кодимською міською радою рішення № 253-VII від 12 серпня 2016 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер 5122510100:02:003:0396, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, яка не має спільних меж із земельною ділянкою ОСОБА_1 .
Враховуючи, що між сторонами дійсно наявний спір щодо земельної ділянки кадастровий номер 5122510100:02:003:0350, яка належить позивачу, суд першої інстанції вважав допустимим вирішення питання відведення суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 кадастровий номер 5122510100:02:003:0397, з врахуванням погоджених меж земельної ділянки самим органом місцевого самоврядування, на підставі технічної документації та відповідно до акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 06.07.2016 року, оскільки судом не було встановлено, що внаслідок такого визначення меж були порушені права позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2017 року представник ОСОБА_1 – адвокат Кресюк В. І. подав апеляційну скаргу на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року, відповідно до якої просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Визнати незаконними та скасувати у повному обсязі рішення Кодимської міської ради: зі скасуванням відомостей в Держгеокадастрі: надання земельним ділянкам кадастрового номеру та в Державному реєстрі про право власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_3 :
-№253-УП про передачу ОСОБА_3 ‚ який мешкае за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер 5122510100:02:003:0396) межі якої визначені в натурі (на місцевості) і яка перебуває в їх користуванні за адресою: АДРЕСА_1 — для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна) ділянка площею 0.1000 га.
-№ 254 від 12.08.16 р. про передачу ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 - у приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер 5122510100:02:003:0397) межі визначені в натурі (на місцевості) і яка перебуває в їх користуванні за адресою: АДРЕСА_1 — для ведення особистого селянського господарства площею 0.0209 га.
-стягнути з Кодимської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено упереджено, незаконно, а тому воно підлягає скасуванню, через порушення норм матеріального та процесуального права.
Так, апелянт вказує, що ним було акцентовано увагу суду на тому, що межа земельної ділянки ОСОБА_3 кадастровий номер 5122510100:02:003:0397 площею 0.0209 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведения особистого селянського господарства, проходить на відстані 1.1 м. з тильної сторони гаражу ОСОБА_1 . 
Представник Кодимської сільської ради в судове засідання надав Акт обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 та будівлі гаражу ОСОБА_1 та до нього додали Схему розташування земельних ділянок ОСОБА_3 та будівлі гаражу ОСОБА_1 .
Вказує, що з наданої схеми чітко видно те, що представники міської ради фактично зняли існуючі розміри земельної ділянки ОСОБА_1 , з яких однозначно слідує те, що конфігурація земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 на праві власності та зареєстрована в Єдиному реєстрі прав власності на земельну ділянку, явно не відповідає дійсності: - з тильної сторони гаражу має бути 3.5 м.‚ а фактично 1.1м.; - з передньої частини гаражу, відстань від дверей гаражу до тротуару – червона лінія – 2.5 м., ширина тротуару – 1 м., але представники міської ради включили в заміри 5.8 м.
З фото таблиці наданої представником ОСОБА_3 чітко видно те, що у ОСОБА_1 з тильної сторони ОСОБА_3 постав паркан на відстані 1.1. м. від задньої стінки, а спереді лише 2.5. м., а інше це тротуар і дорога.
Вказує, що своїми рішеннями Кодимська міська рада одноособово позбавила ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яке було набуте ще 29.05.2014 року.
Судом не було захищено Конституційні права ОСОБА_1 на земельну ділянку
Також зазначає, що ОСОБА_3 досі у судовому порядку не оскаржив право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 .
Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не погоджував ОСОБА_3 межі розподілу земельної ділянки та не надавав дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації відповідно до вимог ст. 198 ЗУ України та ст. 56 Закону України «Про землеустрій», але незважаючи на це, йому був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації, виготовлено технічну документацію та зареєстровано право власності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
14 грудня 2017 року на адресу апеляційного суду Одеської області надійшли заперечення від ОСОБА_3 відповідно до яких останній просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення першої інстанції залишити без змін.
Так, ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_1 у своєму позові претендує на земельну ділянку відповідача, яка знаходиться за межею його земельної ділянки, замість земельної ділянки, яка існує спереду його гаража, тобто від дверей до тротуару.
Вказує, що перший власник гаража – ОСОБА_4 , який саме його побудував надав пояснення в апеляційну суді в рамках розгляду справи №22-ц/2193/17 вказав що побудував гараж на відстані 1 метр від тильної стінки гаража до земельної ділянки ОСОБА_3 .
Вказує, що схема розташування земельної ділянки та будівель, які побудовані на даній земельній ділянці виготовлена незалежною комісією Кодимської міської ради є автентичною та співпадає з наданими відповідачем свідченнями.
Також зазначає, що позивачем всупереч обіцянкам не було проведено землевпорядну-технічну експертизу щодо спірних земельних ділянок.
07.06.2021 року на електронну адресу апеляційного суду від Кодимської міської ради Подільського району Одеської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Представник Кодимської міської ради – міський голова – Лапушко Сергій просиву рішення Кодимського районного суду Одеської області без змін, а апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кресюн В.А. – залишити без задоволення.
До судового засідання з`явилися представник ОСОБА_1 – адвокат Кресюн В.А. та відповідача ОСОБА_5 .
В судовому засіданні представником ОСОБА_6 – адвокатом Кресюн В.А. надано суду заяву про стягнення судових витрат за участь у розгляді цивільної справи та їх розрахунок. Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.
ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, та просив суд рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Рішення в апеляційному порядку оскаржено представником Кресюном В. А. в інтересах ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.10.2017 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.12.2017 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про зупинення провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням в справі №503/387/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.01.2019 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про скасування рішень ради, відомостей в Держгеокадастрі, державної реєстрації права власності на земельні ділянки було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 30.10.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, Ю. І. Кравця.
Розпорядженням №5089 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Дрішлюка А. І. та Погорєлової С. О.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що рішеннями Кодимської міської ради Одеської області № 253-VII та № 254-VII від 12 серпня 2016 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність ОСОБА_3 земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122510100:02:003:0396, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га та 5122510100:02:003:0397, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0209 га.
На підставі вказаних рішень, державним реєстратором 29.08.2016 року в центрі надання адміністративних послуг при Кодимській районній державній адміністрації Одеської області, здійснено державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2014 року позивач є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_1 , кадастровий номер 5122510100:02:003:0350, для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0072 га.
З актів прийому-передачі межових знаків на зберігання від 06.07.2016 року встановлено, що земельна ділянка, яка передана ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,209 га є суміжною із земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 .
Земельна ділянка яка передана ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, не має спільних меж із земельною ділянкою позивача.
З матеріалів справи встановлено, що рішення Кодимської міської ради № 254-VII від 12 серпня 2016 року яким передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 5122510100:02:003:0397, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0209 га прийнято на підставі технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), яка була виготовлена ФОП ОСОБА_8 .
З акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 06.07.2016 року встановлено, що межі земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 , наданої ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,209 га, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 4 шт., у присутності замовника, виконавця та власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. В даному акті міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 від погодження меж відмовився.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.
У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання державного акта на право власності на земельну ділянку) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Встановивши, що позивач не надав згоди на погодження меж земельної ділянки ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов хибного висновку про порушене право ОСОБА_10 , зазначивши, що ОСОБА_9 видано державний акт на право власності на земельну ділянку з порушенням вимог статті 198 ЗК України, виходячи лише з факту відсутності підпису ОСОБА_9 на акті узгодження меж і без дослідження, яким чином порушені права позивачки як землевласника.
Вказані висновки суду першої інстанції є хибними з огляду на наступне.
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений в приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користування, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених у статті 122 ЗК України. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Згідно статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
На виконання вимог статі 106 ЗК України наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.
Земельна ділянка яка передана ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, не має спільних меж із земельною ділянкою позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не зазначено та не підтверджено належними доказами, яке саме право позивача та яким чином було порушено внаслідок прийняття Кодимською міською радою рішення № 253-VII від 12 серпня 2016 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер 5122510100:02:003:0396, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, яка не має спільних меж із земельною ділянкою  ОСОБА_1 , а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними.
Даючи правову оцінку позовним вимогам щодо незаконності рішення Кодимської міської ради № 254-VII від 12 серпня 2016 року щодо передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер 5122510100:02:003:0397, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0209 га, апеляційний суд виходить з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що рішеннями Кодимської міської ради Одеської області №253-VII та № 254-VII від 12 серпня 2016 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність ОСОБА_3 земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122510100:02:003:0396, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га та 5122510100:02:003:0397, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0209 га.
На підставі вказаних рішень, державним реєстратором 29.08.2016 року в центрі надання адміністративних послуг при Кодимській районній державній адміністрації Одеської області, здійснено державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки.
З акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 06.07.2016 року встановлено, що межі земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 , наданої ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,209 га, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 4 шт., у присутності замовника, виконавця та власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. В даному акті міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 від погодження меж відмовився.
Позивач в обґрунтування доводів як позову так і апеляційної скарги вказує, що не погоджував межі та не надавав дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_3 .
Апеляційний суд відхиляє дані доводи ОСОБА_1 з огляду на наступне.
Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі N 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.
Отже, за умови, що межі земельної ділянки ОСОБА_1 були визначені, але оскаржуваним рішенням ради порушені чи змінені, суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язаний ухвалити рішення по суті таких вимог - а саме про поновлення межі земельної ділянки позивача із зазначенням ідентифікуючих ознак - розміру і поворотних точок та іншого, чи відмовити у позові у разі, якщо порушення, на які вказувала позивачка, не знайдуть свого підтвердження.
Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 514/1574/14-цта постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 580/168/16-ц.
Відповідно до ч. 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні норм права.
Крім того, при вирішенні спору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Кодимська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у справі №503/387/15-ц судами встановлено наступні обставини.
З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27293065 від 13.09.2010 вбачається, що ОСОБА_1 є власником гаража № НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 25.02.2014 звернувся до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,0072 га на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: гараж АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 .
Державним реєстратором 07.03.2014 здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер 5122510100:02:003:0350.
Рішенням Кодимської міської ради №1191-VІ від 30.04.2014 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража в АДРЕСА_2 . Пунктом другим вказаного рішення передано у приватну власність позивача земельну ділянку площею 0,0072 га. (кадастровий номер 5122510100:02:003:0350).
03.06.2014 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0072 га.
На підставі договору дарування від 20.04.2006 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10645093 від 15.05.2006 ОСОБА_11 є власником домоволодіння АДРЕСА_4 .
Рішенням Кодимської міської ради №455/280 від 30.05.1997 попередньому власнику належного відповідачеві ОСОБА_11 домоволодіння – ОСОБА_12 було виділено земельну ділянку площею 1000 та 204 кв.м.
Матеріали справи свідчать, що за зверненням ОСОБА_3 комісією Кодимської міської ради від 02.10.2014 було складено акт про те, що ОСОБА_1 при оформленні технічної документації на земельну ділянку для будівництва та обслуговування гаражу № НОМЕР_1 про АДРЕСА_2 помилково оформлено частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні  ОСОБА_3 . Також встановлено, що технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_1 виготовлена з порушенням.
08.07.2016 ОСОБА_3 звернувся до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,0209 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
19.07.2016 Державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0209 га, у зв`язку з невідповідністю електронного документа встановленим вимогам та перетином меж земельної ділянки, яку планується зареєструвати із межами земельної ділянки з кадастровим номером 5122510100:02:003:0350.
Проте, як встановлено під час розгляду вказаної справи в 2014 році на час оформлення позивачем державної реєстрації права власності на земельну ділянку за номером 5122510100:02:003:0350 існував факт перетину меж ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв`язку з невірною прив`язкою до системи координації земельної ділянки за номером 5122510100:02:003:0350.
Вказана помилка була виправлена 20.07.2016 року Державним реєстратором кадастровим реєстратором Відділу шляхом внесення до відомостей Державного земельного кадастру змін про координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 5122510100:02:003:0350 відповідно до протоколу виправлення помилки від 20.07.2016 року № 292042.
На запит адвоката Кресюн В.А. від 31 жовтня 2017 року № 114/1 Відділ у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надано наступні належним чином завірені копії документів, а саме:
-копію документів з яких стало відомо про те, що земельна ділянка ОСОБА_1 перетинається з земельною ділянкою ОСОБА_3 та на підставі яких були внесені зміни до відомостей Держгеокадастру про координати поворотних точок – копія Рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-5100365932016 від 19.07.2016 року.
-копію заяви ФОП ОСОБА_13 від 10.07.2016 року про внесення зміни до відомостей Держегеокадастру.
-копію відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 5122510100:02:003:0350 станом на 07.03.2014 року з прив`язкою до системи координат СК-63.
-копія відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 5122510100:02:003:0350 станом на 10.07.2016 року з прив`язкою до системи координат СК-63.
20.07.2016 року Державним кадастровим реєстратором Відділу виправлено помилку у відомостях про координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 5122510100:02:003:0350.
18.07.2016 року ОСОБА_3  повторно звернувся до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки.
Державним реєстратором 28.07.2016 року здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер 5122510100:02:003:0397.
Відповідно до рішень Кодимської міської ради від 12.08.2016 року №253-VII, №254-VII ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер 5122510100:02:003:0396) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,1000 га. та земельну ділянку (кадастровий номер 5122510100:02:003:0397) для ведення особистого селянського господарства площею 0,0209 га.
З вищевикладеного слідує, що в 2014 році на час оформлення позивачем державної реєстрації права власності на земельну ділянку за номером 5122510100:02:003:0350 існував факт перетину меж ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв`язку з невірною прив`язкою до системи координації земельної ділянки за номером 5122510100:02:003:0350.
Вказана помилка була виправлена 20.07.2016 року Державним реєстратором кадастровим реєстратором Відділу шляхом внесення до відомостей Державного земельного кадастру змін про координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 5122510100:02:003:0350.
Згідно з листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 09.10.2017 року встановлено, що перетин між земельними ділянками з кадастровими номерами 5122510100:02:003:0350 ( ОСОБА_1 ) та 5122510100:02:003:0397 ( ОСОБА_3 ) відсутній.
Зі схеми фактичних меж та меж згідно даних правовстановлюючих документів земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вбачається, що фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_3 та будівлі ОСОБА_1 не перетинаються
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_1 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Колегія суддів не приймає до уваги висновок експертів комплексної судово земельно-технічної експертизи та експертів з питань землеустрою, призначеної за матеріалами цивільної справи № 503/387/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою від 29.11.2018 року № 17-4499/4500/6398-6401 копія якої надана суду представником ОСОБА_1 – адвокатом Кресюн В.А. з огляду на наступне.
Ознайомившись з висновком експертів колегія суддів вбачає на схемах суттєві розбіжності а саме.
По-перше схема земельної ділянки ОСОБА_3 , яка знаходиться у технічному звіті ( ОСОБА_3 ) – зйомку якої провів ФОП « ОСОБА_14 » у 2018 році не співпадає з схемою земельної ділянки ОСОБА_3 та каталогом координат межових знаків відображених на схемі, по якій проведено судову експертизу. 
По-друге відповідно до п. 1.1 експертом досліджувалась копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_5 (в межах населеного пункту), яка є складовою частиною другого тому матеріалів справи; 503/387/15 (т. 2 а.с. 65-102) на момент 07.03.2014 року (тобто до того як за заявою ФОП ОСОБА_15 були внесені зміни про координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 5122510100:02:003:0350 станом на 10.07.2016 року з прив`язкою до системи координат СК-63.
З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає до уваги копію наданого висновку суду.
При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:
- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;
- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;
- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;
- достатність поданих експертові об`єктів дослідження;
- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;
- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;
- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин встановлених судом першої інстанції, та не спростовують висновків викладених в оскаржуваному рішенні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів апеляційну скаргу залишила без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін, понесені витрати відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року – залишити без задоволення.
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17.06.2021 року
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе