УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/3036/20
Провадження № 22-ц/4820/566/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд
 
у складі колегії  суддів  судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С.,Спірідонової Т.В.
 
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 688/3036/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2021 року в складі судді Цідик А.Ю. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 49240 грн. 53 коп. та судових витрат в розмірі 2102 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав Анкету-заяву № б/н від 07 вересня 2007 року, згідно якої отримав кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.
Також зазначав, що відповідач при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердив ознайомлення та надання йому документів в письмовому вигляді.
Отже, відповідачу ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 2500 грн., який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, яка також в подальшому перевипускалася. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 2.1.2.3 п. 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. 
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.
Однак, свої зобов`язання відповідач належним чином не виконував.
У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідач станом на 20 вересня 2020 року має кредитну заборгованість в розмірі 49240 грн. 53 коп., яка складається з 39601 грн. 80 коп. – заборгованості за тілом кредиту, 39601 грн. 80 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9638 коп. 73 коп. – заборгованість за простроченими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.
Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2021 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 39601 грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року та судові витрати в сумі 1690 грн. 42 коп. В решті позову відмовлено.
АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, тому просило в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржує.
Так, апелянт вважає помилковим висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, оскільки у з`яві, підписаній сторонами відсутні умови договору по встановлення відповідальності у вигляді відсотків та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Зазначає, що в заяві, підписаній відповідачем ОСОБА_1 від 07 вересня 2007 року було визначено вид кредитної картки – кредитка «Універсальна». Початковий кредитний ліміт – 2500 грн., пільговий період – 30 днів та визначено базову процентну ставку за кредитом – 3% на місяць (або 36% на рік) на залишок заборгованості. Тому, суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення відсотків по кредиту. Апелянт вказує, що відповідач активувавши кредитну картку, користуючись кредитними коштами фактично визнав та підтвердив свою згоду з усіма умовами кредитного договору.
Окрім того, апелянт вважає, що оскаржуване рішення не лише призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому – порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. ОСОБА_1 вказує, що дійсно отримав кредитну картку у АТ КБ «ПриватБанк» та користувався кредитними коштами, проте, заборгованість погашав. Станом на 30 жовтня 2017 року – коли в останнє зняв кошти з картки – борг становив 38919 грн. 46 коп. ОСОБА_1 вказує, що на погашення заборгованість, з того часу сплатив 31693 грн.82 коп., що становить 81,3% від основної суми, сплачені ним кошти банк перераховував лише на погашення відсотків, при цьому тіло кредиту не зменшувалося. Також ОСОБА_1 зазначив, що банк безпідставно змінив відсоткову ставку з 3% до 3,5% та відповідно нараховував заборгованість. Крім того, банк без його згоди призначив страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту».
Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 39601 грн. 80 коп. тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 07 вересня 2007 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.
При цьому в даній заяві, підписаній відповідачем, сторонами погоджено кредитний ліміт в розмірі 2500 грн., розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 3 % в місяць на залишок заборгованості. 
До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку – www.privatbank.ua) та погоджується з ними. 
За умовами вказаного договору позичальник, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого становив 2500 грн. Вказаний розмір кредитного ліміту в подальшому збільшувався до 25000 грн.
На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання картка видана з терміном дії до травня 2023 року. 
Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.
За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 20 вересня 2020 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 49240 грн. 53 коп., яка складається з 39601 грн. 80 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 9638 грн. 73 коп. заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надало суду : розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 20 вересня 2020 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 07 вересня 2007 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Як вбачається з підписаної відповідачем анкети-заяви від 07 вересня 2007 року, сторони погодили, що пільговий період становить – 30 днів, а також базову процентну ставку за кредитом – 3% на місяць на залишок заборгованості, що підтверджено підписом відповідача.
Отже, в разі прострочення сплати суми кредиту, відповідач зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 3% на місяць, тобто 36% річних, які нараховуються на залишок заборгованості. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» надав суду 3 розрахунки заборгованості за період - з 13 вересня по 31 травня 2015 року, з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року та розрахунок заборгованості за період з 01 липня 2019 року по 20 вересня 2020 року. 
З наданих розрахунків вбачається, що протягом періоду, за який стягується заборгованість процентна ставка неодноразово змінювалася. Зокрема, у 2008-2012 році на заборгованість нарахована ставка 36% річних, у 2013 році частково ставка нараховувалася в розмірі 30% річних, у 2014 році її розмір вказано 34,80, 43,20%. З другої половини 2016 року – заборгованість визначалась з розрахунку 3,5 % на місяць. 
В останньому розрахунку заборгованості за кредитом станом на 20.09.2020 року за період з 01 липня 2019 року по 20 вересня 2020 року, в якому визначено суму боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача, заборгованість нарахована виходячи з ставки 3,5% на місяць
Отже, з наведеного слідує, що позивач, звернувшись до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по відсоткам надав суду розрахунок заборгованості станом на 20.09.20202 року з розміру 3,5 % на місяць, а не 3 % на місяць, як це визначено сторонами при укладенні договору. Крім того, в силу закону банк в односторонньому порядку не міг змінити розмір відсоткової ставки за користування кредитом, а Умови та Правила надання банківських послуг, які передбачають такі права банку, не підписані відповідачем, а відтак не є складовою частиною кредитного договору.
При цьому суд з врахуванням неодноразової зміни банком процентної ставки за користування кредитними коштами, періодичного отримання позичальником грошових коштів та їх періодичного повернення позбавлений можливості сам визначити розмір заборгованості за відсотками, оскільки для цього необхідні спеціальні знання.
В свою чергу позивач не надав суду іншого розрахунку заборгованості станом на 20.09.2020 року за період з 01 липня 2019 року по 20 вересня 2020 року саме з розрахунку 3% на місяць за користування кредитом.
З доводами апелянта не погоджується і відповідач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу. Як додаток до відзиву відповідач надав виписку з банківського рахунку, який також підтверджує, що на залишок заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» нараховував відсотки в розмірі 3,5 % на місяць. 
За таких обставин, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом станом на 20.09.2020 року за період з 01 липня 2019 року по 20 вересня 2020 року, в якому банком визначено заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача, не є належним, достовірним та достатнім доказом по справі щодо розміру заборгованості по відсоткам.
З цих підстав доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно  відмовив в задоволенні позову про стягнення відсотків по кредиту слід відхилити за недоведеністю позовних вимог в цій частині.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.
Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2021 року в складі судді Цідик А.Ю. залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року.
Судді                         А.М. Костенко Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова