Постанова
Іменем України
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 716/591/19
провадження № 61-17291св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                  Коротенка Є. В.,  
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
третя особа - Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів на утримання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дітей
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2020 року              у складі судді Пухарєвої О. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду              від 15 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Перепелюк І. Б.,
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним на АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1 500,00 грн на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;
 
На обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що з 24 травня 2009 року він              з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2017 року.               У шлюбі народилося двоє дітей, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані і проживають разом з ним на АДРЕСА_1 .
 
З січня 2019 року діти перебувають на його утриманні, він піклується про їхнє здоров`я та розвиток, відповідач матеріальної участі в житті дітей не приймає.
 
Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити. 
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину.
 
На обґрунтування вимог ОСОБА_2 зазначила, що після розлучення діти проживали разом з нею в орендованій квартирі в м. Чернівці, тому їй доводилося щодня возити дітей в с. Горішні Шерівці, де вони відвідували навчальні заклади. 
 
15 січня 2019 року відповідач забрав дітей з навчальних закладів і під тиском фізичної розправи над нею заборонив приходити до дітей.
 
Посилаючись на те, що вона має бажання і можливості забезпечити дітей належним доглядом та опікою, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної забезпеченості, ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання дітей разом з нею. 
 
Оскільки під час проживання дітей з нею, батько добровільно не надавав матеріальну допомогу,  просила стягнути з нього аліменти на утримання дітей.  
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заставнівський районний суд Чернівецької області рішенням від 19 червня             2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Зустрічний позов            ОСОБА_2 задовольнив. Визначив місце проживання малолітніх дітей:              ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 06 травня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення про стягнення аліментів в розмірі одномісячного платежу допустив до негайного виконання.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що переваги батька                                 в матеріально-побутовому стані, зокрема наявність у нього власного житла, більш зручних умов проживання, більшого матеріального доходу не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Ураховуючи якнайкращі інтереси дітей суд дійшов висновку про визначення їх місця проживання разом з матір`ю та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на їх утримання. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Чернівецький апеляційний суд постановою від 15 жовтня 2020 року рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2020 року залишив без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції, який не керувався та не стверджував про наявність як такої «переваги матері» під час розгляду справи, а лише надав перевагу як найкращим інтересам малолітніх дітей.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 19 листопада 2020 року,                   ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від   13 червня 2018 року у справі № 754/14768/15-ц. Також суд не дослідив зібрані                  у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
На обґрунтування касаційної скарги   ОСОБА_1 посилається на те, що суди не надали належної правової оцінки всім доказам у справі, які свідчать про протиправні дії та зловживання ОСОБА_2 своїми правами, не було наведено мотивів прийняття, чи відхилення аргументів відповідача за зустрічним позовом, що є порушенням ЦПК України. Суди не визначилися з характером спірних правовідносин, які полягають у захисті прав та інтересів дітей на збереження сімейних зав`язків з батьком.
ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, негативно впливає на розвиток малолітніх дітей, не піклується про дітей, не цікавиться їх навчанням у школі про що свідчать не тільки його пояснення як сторони у справі, але сукупність усіх доказів у справі. Крім того, ОСОБА_2 не забезпечена житлом і не має власного доходу, вона не спроможна забезпечити дітям повноцінний розвиток і матеріально утримувати їх. До травня місяця 2019 року вона ніде не працювала, а ходила нічними барами та кафе, в той час коли він працював на різних роботах забезпечуючи сім`ю всім необхідним.
Оскаржувані судові рішення є необґрунтованими і не дають відповіді на ключові аргументи для вирішення спору по суті.
Врахування судом думки дитини, а саме доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу її бажання проживати з мамою є незаконним                 з двох підстав. Перша підстава, це спілкування безпосередньо перед судовим засіданням в якому думка дитини була заслухана, адвоката Спіжавки А. Ю.                      з донькою, оскільки таке «спілкування» є  навіюванням малолітній дитині певних обставин, адже психологія дитини цього віку легко піддається таким методам впливу та переконання. Друга підстава, це те, що сукупність фактів у справі свідчить, що думка дитини суперечить її інтересам, чого вона не може усвідомити в силу незалежних від неї обставин. Крім того, думка сина ОСОБА_4                   в силу його віку не з`ясована судом, однак у віці шести років думка дитина все           ж може бути з`ясована.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Заставнівського районного суду Чернівецької області.
 
23 грудня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З  24  травня  2009  року  сторони  перебували   в  зареєстрованому  шлюбі,  який

розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області                               від 06 липня 2017 року.
 
Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхні діти зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності                  ОСОБА_1 (довідка Горішньошеровецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 19 березня 2019 року № 530). 
 
Актом обстеження на предмет відповідності проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації в будинку позивача, встановлено, що станом на 19 березня 2019 року малолітні діти проживали разом із батьком та перебували на повному його утриманні. ОСОБА_2 в будинку зареєстрована, але фактично не проживає. Будинок належить на праві власності ОСОБА_1 . 
 
ОСОБА_3 навчається в 2-Б класі Горішньошеровецької ЗОШ І-ІІІ ступенів Заставнівського району Чернівецької області, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівнів, потребує постійного контролю дорослих. На уроках активна. Правила поведінки знає та виконує. Пропуски навчальних занять відсутні. На даний час проживає з батьком, батько постійно підтримує зв`язок із школою, відвідує батьківські збори. Мати з сім`єю не проживає. До дитини ставиться добре. 
 
ОСОБА_4 з 01 жовтня 2016 року зарахований до Горішньошеровецького дошкільного навчального закладу і на даний час відвідує середню групу.  
 
Згідно з характеристикою, виданою дошкільним навчальним закладом,             ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок з жовтня 2016 року. Відвідування регулярне. Пізнавальні процеси відповідають віку дитини. Дитина доглянута, чиста. Батько постійно підтримує зв`язок із садочком і вихователями, систематично відвідує батьківські збори, мати зв`язок із садком не підтримує.
 
ОСОБА_1 працює в ПАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат»                                  з 20 листопада 2015 року та позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання.
 
Згідно з медичною довідкою від 12 березня 2019 року та сертифікату                           від 08 листопада 2020 року ОСОБА_1 на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
 
Актами обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 19 березня 2019 року та від 22 серпня 2019 року встановлено, що малолітні діти проживають з батьком, який здійснює за ними догляд. Житловий будинок, загальною площею 130,4 кв. м, розташований на АДРЕСА_1 , належить йому на праві власності. В господарстві утримується коней, поросят, птицю.
 
Згідно з довідками Чорнівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 04 квітня 2019 року № 538  та від 19 квітня 2019 року                № 604 ОСОБА_2 проживає на АДРЕСА_2 , без реєстрації місця проживання. За час проживання на території села ОСОБА_2 зарекомендувала себе з хорошої сторони, до адміністративної відповідальності не притягувалася, в порушеннях громадського порядку замічена не була, заяв і скарг відносно неї не надходило.
 
ОСОБА_2 спиртними напоями не зловживає, на диспансерному обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується сертифікатом та відповіддю Заставнівської ЦРЛ від 19 квітня 2019 року № 569.
 
ОСОБА_2 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (довідки Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 25 квітня 2019 року за № 3527/123/47/01-19). 
 
Станом на 03 травня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, за видом економічної діяльності «Надання послуг перукарнями та салонами краси».
 
З початку літа 2019 року діти проживають разом із матір`ю та її чоловіком                     в будинку, який ОСОБА_2 має намір викупити.
 
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї               від 17 липня 2019 року ОСОБА_2 разом з дітьми та співмешканцем                     ОСОБА_6 проживає в двокімнатному будинку, без санвузла. Житлово-побутові умови хороші. Будинок доглянутий, охайний, кімнати чисті, прибрані. Діти мають окремі місця для відпочинку, навчання, телевізор. Діти забезпечені всім необхідним: свіжою їжею, одягом, канцелярією. Все в гарному стані. Комісія дійшла висновку, що матеріально побутові умови проживання сприятливі для проживання дітей.
 
26 липня 2019 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася третя дитина.
 
Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей                         від 23 серпня 2019 року № 01-39/21-1441, Заставнівська районна державна адміністрація Чернівецької області вважає за доцільне визначити                    місце   проживання   дітей:    ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4   разом  з   батьком                 

ОСОБА_1 виходячи із того, що останній має на праві власності житловий будинок, належним чином облаштований для стабільного розвитку дітей, отримує стабільний дохід, в той час як мати дітей власного житла не має, довідки про отримані доходи не надала.
 
Суд першої інстанції  заслухав думку дитини ОСОБА_3 , висловлену нею під час судового засідання, яка пояснила, що вони з братом бажають проживати разом з мамою та обґрунтувала це тим, що мама з ними проводить більше часу, кожного вечора з ними грається. Вони не проти зустрічатися з татом кожної суботи та неділі.
 
Матір дітей не чинить ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дітьми, а також їх вихованні, а навпаки зі слів доньки, батько забирає їх з братом на вихідні до себе в с. Горішні Шерівці Заставнівського району Чернівецької області, потім назад відвозить до мами.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права                  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не
підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
 
Згідно  з  частинами  першою,  другою  статті  161  цього  Кодексу  якщо  мати  та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
 
Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру                і згоди.
 
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини                 від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком             і зрілістю.

Суд першої інстанції заслухав думку доньки сторін ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона з братом бажають проживати разом з мамою і не проти зустрічатися              з батьком кожної суботи та неділі.
 
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального                   і соціального розвитку дитини.
 
В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне                                    в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада                  1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
 
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця                                             у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини                 є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі                   у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
 
Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
 
Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого                  з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
 
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
 
Встановивши, що з початку літа 2019 року діти проживають разом із матір`ю та її чоловіком, висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтований, оскільки надає переваги батьку дитини лише з точки зору кращого матеріального стану, що при визначенні місця проживання дітей не може бути вирішальним, заслухавши думку доньки сторін, суд першої інстанції,                                з висновками якого погодився апеляційний суд, надав першочергове значення саме найкращим інтересам дітей, що не впливатиме на їх взаємовідносини                       з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
 
Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у їх житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким вони будуть проживати.
 
Суди не встановили, що мати дітей веде себе аморально та своєю поведінкою може зашкодити розвитку дітей.
 
Ураховуючи, наведене Верховний Суд погоджується з рішеннями судів про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю.
 
Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 754/14768/15-ц.
 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Визначивши місце проживання дітей разом із матір`ю суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на їх утримання з батька на                   її користь.
 
Аргументи касаційної скарги висновки судів не спростовують, фактично зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів щодо наявності підстав для визначення місця проживання дітей з матір`ю, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно, та необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня    2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня            2020 року  залишити без змін.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                     А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                В. С. Жданова
 
                                                                                                Є. В. Коротенко