Ухвала
 
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 339/7/20
провадження № 61-7860ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2020 року та постанову               Івано-Франківського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» про зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ                               «Івано-Франківськгаз збут», регіональної газової компанії ПАТ «Івано-Франківськгаз» про зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди.
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 28 грудня 2019 року її будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 було відключено від газопостачання. На її звернення до аварійної служби їй повідомили, що аварійного відключення не було, а будинок дійсно відключили за розпорядженням Долинського відділення за начебто не проведення своїм коштом нового прибудинкового газопроводу. Однак, їй не було направлено жодних повідомлень, документів, актів.
Зазначила, що у 2008 році між нею та відповідачем укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, який згідно положень постанови НКРЕКП                 № 2500 трансформований в договір приєднання на базі типового договору та договір розподілу природного газу. Як споживач газу, вона не порушувала жодного зобов`язання, заборгованості не має і ніколи не допускала, аварійної ситуації не було, доступу працівників газконтори до мережі та газових приладів не перешкоджала.
Вказала, що чинним законодавством передбачено вичерпні підстави для припинення газопостачання, а також чіткі процедури його здійснення, і у випадку їх недотримання передбачена відповідальність постачальника. Так, у пункті 8.3 розділу 8 договору йдеться про обов`язок постачальника відшкодувати споживачеві збитки за неправомірне припинення газопостачання. До збитків відноситься вартість відключення та відновлення газопостачання, вартість обсягу невідпущеного газу, а також майнова та моральна шкода, завдана споживачеві.
Неправомірним відключенням її житлового будинку від газопостачання порушено її право на своєчасне і безперебійне газопостачання та якісне обслуговування, а також завдано матеріальної шкоди, яка полягає у вартості неотриманого нею газу, витратах на придбання електричних приладів для приготування їжі та підігріву води, вартості робіт по ремонту грубок та очистці димоходів від сажі. Крім того, їй завдано моральну шкоду, адже вона є багатодітною матір`ю, проживає з чотирма малолітніми дітьми та вагітна п`ятою дитиною, через відключення газопостачання вона не мала змоги навіть погодувати дітей, а через холод у будинку змушена була разом з дітьми ночувати у знайомих, що завдало їй незручностей та через що вона пережила стрес.
Посилаючись на наведене та з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідачів вчинити дії по негайному відновленню газопостачання до будинку на АДРЕСА_1 , відшкодувати збитки, завдані неправомірним відключенням газопостачання в розмірі 11 831 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня              2020 року залучено відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи                        «Івано-Франківськгаз», як правонаступника ПАТ по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз», а ухвалою від 24 червня 2020 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_2 від позовних вимог щодо відповідача                           ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» та закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» про зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди.
Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня               2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» про зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2020 року - без змін.
07 травня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у вказаній вище справі, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позов у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної                                 скарги) - 2 270 грн.  
Предметом спору у даній справі є зобов`язання вчинити дії по негайному відновленню газопостачання до будинку на АДРЕСА_1 , відшкодування збитків, завданих неправомірним відключенням газопостачання в розмірі 11 831 грн та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи               від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2, 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області                   від 29 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду                        від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» про зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький