Справа № 369/16283/20                                                   Головуючий 1 інстанція- Янченко А.В.
Провадження № 22-ц/824/6550/2021                               Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
20 травня 2021 року                                                                                      м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2021 року у справі за  позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі»до  ОСОБА_1  про стягнення боргу за спожиту електричну енергію,-
 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2020 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» звернулося до суду із вказаним позовом,який мотивувало тим, що позивач є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність з розподілу електричної енергії на території Київської області. Попередня назва позивача - ПрАТ «Київобленерго» змінена на ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» за рішенням загальних зборів акціонерів від 21 серпня 2020 року, реєстрація зміни назви здійснена 03 вересня 2020 року.
Вказував, що відповідачка ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Із 01 січня 2019 року послуги з постачання електричної енергії надаються відповідачці ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія».
До 01 січня 2019 року послуги з постачання електричної енергії надавалися відповідачці ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (попередня назва ПрАТ «Київобленерго») на підставі: а) договору № 10915400 про користування електричною енергією від 25 березня 2014 року д/р 10915400, КС 200907767 з визначеною дозволеною потужністю 80 кВт, який в подальшому переукладено та зменшено дозвільну потужність; б) договору № 200907767 про користування електричною енергією від 14 травня 2018 року з визначеною дозволеною потужністю 75,5 кВт, який в подальшому переукладено та зменшено дозвільну потужність; в) договору № 200907767 про користування електричною енергією від 13 червня 2018 року з визначеною дозволеною потужністю 10,25 кВт.За умовами вказаних договорів позивач зобов`язався постачати електричну енергію відповідачці, а остання зобов`язалася оплачувати її вартість. При цьому функції розподілу електричної енергії залишилися за позивачем як за оператором системи розподілу.
11 червня 2018 року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕЕ від 14 березня 2018 року, які регулюють спірні відносини і згідно яких раніше укладені договори про користування електричною енергією продовжують свою дію. Відповідачка порушує свої зобов`язання за договором і не оплачує
                                                                        -  2  -
спожиту електроенергію щомісяця, внаслідок чого у неї виникла заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Так, станом на 31 грудня 2018 року борг складав 27919,41 грн., а з урахуванням проплат у січні 2019 року на суму 4944,20 грн. та у лютому 2020 року 1420 грн., борг складає 21555,21 грн. У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідачки на користь ПрАТ «ДТЕК Київськірегіональні електромережі»вартість спожитої електричної енергії у розмірі 21555,21 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» вартість спожитої і неоплаченої електроенергії у розмірі 21555,21 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог товариства у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права. 
Скарга мотивована тим, що суд безпідставно не з`ясував і не взяв до уваги її інформацію про відсутність споживання нею електроенергії, оскільки її земельна ділянка вільна від забудови і на ній немає будь-яких споруд, для забезпечення функціонування яких може використовуватися електроенергія, що стверджується довідкою про відсутність забудови. Суд проігнорував той факт, що лічильник електроенергії за її особовим рахунком № НОМЕР_1 не є її індивідуальним, а є лічильником, за яким сформовано розрахункову групу з одинадцяти споживачів, який обліковує сукупну кількість електричної енергії, спожиту десятьма субспоживачами. Однак, вона не може бути основним споживачем, який передає електроенергію субспоживачам, бо не є власником електричних мереж, які передані у власність позивачу. Окрім того, між позивачем і групою споживачів укладені прямі догвоори на постачання електроенергії і у кожного з них є індивідуальний лічильник. Тобто, позивач має просто провести звірку показань та стягувати борг із кожного власника індивідуального лічильника, а не покладати на неї тягар боргу за всю вулицю.
Позивач ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 21555,21 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на
                                                                        -  3  -
засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (попередня назва ПрАТ «Київобленерго») є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність з розподілу електричної енергії на території Київської області.
До 01 січня 2019 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (попередня назва ПрАТ «Київобленерго») здійснював підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на території Київської області.
Відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.76) та є споживачем електричної енергії за цією ж адресою, особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Позивач до 01 січня 2019 року надавав відповідачці послуги з постачання електричної енергії за вказаною адресою на підставі ряду укладених між сторонами договорів, зокрема: 
- договору № 10915400 про користування електричною енергією від 25 березня 2014 року д/р 10915400, КС 200907767 з визначеною дозволеною потужністю 80 кВт, який в подальшому переукладено та зменшено дозвільну потужність; 
- договору № 200907767 про користування електричною енергією від 14 травня 2018 року з визначеною дозволеною потужністю 75,5 кВт, який в подальшому переукладено та зменшено дозвільну потужність
- договору № 200907767 про користування електричною енергією від 13 червня 2018 року з визначеною дозволеною потужністю 10,25 кВт. 
За умовами вказаних договорів позивач зобов`язався постачати електричну енергію відповідачці, а остання зобов`язалася оплачувати вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі за умовами договору. Оплата за електроенергію здійснюється відповідно до показів приладів обліку, а розрахунковим періодом є календарний місяць.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачка ОСОБА_1 порушила свої договірні зобов`язання перед позивачем як постачальником електроенергії щодо оплати за спожиту електричну енергію, має заборгованість, а тому  порушені права позивача підлягають до захисту шляхом стягнення заборгованості.
При цьому суд виходив з того, що вказаний позивачем розмір боргу знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і не спростований відповідачкою.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Вирішуючи спір, суд в достатній мірі не врахував, не перевірив та не дав належної оцінки доводам відповідачки про те, що лічильник електроенергії за її особовим рахунком не
                                                                        -  4  -
є її індивідуальним, а є лічильником, через який відбувається споживання електроенергії іншими споживачами і який обліковує сукупну кількість електричної енергії, спожиту в тому числі десяти субспоживачами.
Судом першої інстанції встановлено, що лічильник № 10673216 типу 10.012.500 за особовим рахунком № 200907767 закріплений за відповідачкою на підставі акту № 065762 про передачу на відповідальне зберігання приладу обліку та пломб на ньому від 04 червня 2014 року згідно укладеного між сторонами договору № 10915400 про користування електричною енергією від 25 березня 2014 року.
За вказаним основним лічильником № 10673216 типу 10.012.500 сформовано розрахункову групу споживачів, яка окрім відповідачки, включає ще 10 споживачів, які отримують електроенергію через основний лічильник № 10673216 і з якими позивач уклав прямі договори на постачання електроенергії і у кожного з яких є індивідуальний лічильник та особовий рахунок, що підтверджується наявним у справі листом позивача від 27 листопада 2019 року, в якому в тому числі зазначені прізвища та адреси усіх 10 субспоживачів, номери їх лічильників та особових рахунків (а.с.74).
Задовольняючи позовні вимоги, суд погодився із доводами позивача про те, що розрахунок боргу відповідачки за спожиту електроенергію здійснено шляхом віднімання від обсягу спожитої електричної енергії, що обліковується основним лічильником № 10673216, споживання електроенергії інших субспоживачів в загальному обсязі 52337 кВт.
При цьому суд не звернув уваги на відсутність будь-яких доказів, наданих позивачем з цього приводу, як і на недоведеність даних тверджень, зокрема, що розмір спожитої відповідачкою електроенергії зменшувався на обсяг споживання іншими особами.
У справі відсутні з цього приводу будь-які розрахунки позивача, зокрема відсутні розрахунки щодо того, які саме показники приладів обліку і за який період мав кожен із 10 субспоживачів за особистим лічильником, яку загальну суму споживання вони становлять та як співвідносяться із показниками загального лічильника електроенергії № 10673216 типу 10.012.500, закріпленого за відповідачкою.
Відсутність даних доказів, з урахуванням доводів та заперечень відповідачки з цього приводу, унеможливлює визначення розміру спожитої нею електричної енергії і як наслідок неможливість визначення розміру боргу.
Окрім того, погодившись із доводами позивача про те, що розрахунок боргу відповідачки здійснено шляхом віднімання від обсягу спожитої електроенергії за основним лічильником № 10673216, споживання електроенергії інших субспоживачів в загальному обсязі 52337 кВт, суд не звернув уваги, що такі твердження суперечать наданій позивачем особовій картці споживача ОСОБА_1 , яка фактично є розрахунком боргу і в якій зазначено як обсяги споживання електроенергії по особовому рахунку №  НОМЕР_1 (лічильник № 10673216), так і проведені оплати (а.с.36).
У вказаній особовій картці споживача відсутня інформація про розміри споживання ОСОБА_1 електроенергії із відніманням споживання інших споживачів. Картка містить лише загальні показники лічильника № 10673216 та дати проведення зняття його показників правцівниками позивача.
При цьому згідно даних особової картки споживача ОСОБА_1 щомісячне споживання електроенергії по особовому рахунку №  НОМЕР_1 має значні обсяги і становить в середньому від 2800 кВт/год до 6800 кВт/год, а загалом за 2017 рік споживання склало 41760 кВт/год, а за 2018 рік - 56440 кВт/год. Оплата за 2017 рік здійснена на загальну сум 70624,75 грн., а у 2018 році - 74912,16 грн.
Наведене підтверджує доводи відповідачки про те, що нарахування боргу здійснені позивачем за загальними показниками лічильника № 10673216  без урахування споживання інших субспоживачів.
                                                            -  5  -
Відсутність боргу у відповідачки по оплаті електроенергії в тому числі підтверджується листом НКРЕКП від 05 травня 2021 року, згідно якого Національна комісія за результатами розгляду заяви відповідачки ОСОБА_1 в порядку розгляду звернень споживачів щодо дій суб`єктів господарювання та врегулювання спорів, зазначила що згідно інформації, наданої ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», ПрАТ здійснило корегування обсягів спожитої електричної енергії та повідомило НКРЕКП, що заборгованість станом на 01 січня 2019 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 відсутня.
Наведене спростовує доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про наявність боргу, як і спростовує його доводи про обрахування боргу відповідачки без урахування споживання електроенергії через лічильник № 10673216  інших споживачів.
Вказаний лист надісланий відповідачкою до апеляційного суду поштою 19 травня 2021 року із проханням визнати поважними причини неподання цього доказу до суду першої інстанції.
Колегія суддів враховує, що даний доказ не був поданий до суду першої інстанції, проте вважає за можливе визнати вказані відповідачкою причини його неподання поважними, бо з матеріалів справи вбачається, що відповідачка неодноразово зверталася до позивача та НКРЕКП про врегулювання спірної ситуації та припинення їй нарахувань, які позивачем ігнорувалися, а тому згідно положень ч.3 ст.367 ЦПК України колегія суддів приймає даний доказ.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідачка є споживачем і слабшою стороною у спірних правовідносинах, а неприйняття цього доказу, який є істотним для справи, буде поза всяким розумним сумнівом порушувати права відповідачки на справедливий судовий розгляд, передбачені ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. 
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно п.п.19-20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України № 1357 від 26 липня 1999 року (втратили чинність 26 червня 2018 року) розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. 
11 червня 2018 року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року, які регулюють
                                                                        -  6  -
взаємовідносини під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання).
Згідно п.4.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
Відповідно до п.4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. 
Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. 
Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з огляду на недоведеність позовних вимог, а саме відсутність доказів про обсяг спожитої відповідачкою ОСОБА_1 (окремо від інших субспоживачів) електроенергії, що у свою чергу унеможливлює визначення наявності заборгованості та її розміру.
Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
З огляду на задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на позивача витрати відповідачки по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
                                                            -  7  -
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (місцезнаходження: 08132, вул.Київська 2-Б, м.Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, код ЄДРПОУ 23243188) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 гривні.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: