ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року	Львів	Справа № 460/7756/20 пров. № А/857/5724/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 460/7756/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції –Зозуля Д.П.,
час ухвалення рішення – 28.01.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 28.01.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення йому пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити й виплачувати з 14 вересня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01.01.1993 та прожила в цій зоні не менше чотирьох років.
Позовні вимоги мотивовані тим, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи. Вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наголосив, що ним подано всі необхідні документи для призначення вказаної пенсії. Зазначає, що така відмова є протиправною, та незаконною, оскільки він з 19.09.1986 по 02.02.1990 та з 02.02.1990 по 30.06.2000, з 17.10.2000 по даний час проживає у зоні посиленого радіологічного контролю. В цілому на території посиленого радіологічного контролю позивач прожив більше 30 років поспіль. З огляду на наведене, позивач просив суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі(а.с.1-5).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 460/7756/20 позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач немає права на призначення пенсії, оскільки період проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю становить 1 рік 9 місяців 2 дні. Відповідно до довідки КП “Добробут” Малинської міської ради від 18.03.2020 № 596, період проживання позивача з 19.09.1986 у зоні посиленого радіологічного контролю  станом на 01.01.1993 – 6 років 3 місяці 13 днів. Водночас, відомості про такий період проживання у зоні з 19.09.1986 по 26.11.1992 суперечать відомостям про періоди роботи з вересня 1986 року по травень 1992 року. А тому ці період не підлягають зарахуванню для визначення права на призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку. Крім того, позивач не звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії встановленої форми, а тому подані документи розглядалися в порядку звернення громадян.
Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 460/7756/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що довідкою КП “Добробут” Малинської міської ради від 18.03.2020 № 596 стверджено, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 з 19.09.1986 по 02.02.1990, АДРЕСА_2 з 02.02.1990 по 30.06.2000(а.с.6). Довідкою про реєстрацію місця проживання від 14.09.2020 № 3309-04 вказано, що з 17.10.2000 по даний час позивач зареєстрований у АДРЕСА_3 (а.с.8).
Суд першої інстанції вважає, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування.
При цьому, довідка КП “Добробут” Малинської міської ради від 18.03.2020 № 596 стверджено, що ОСОБА_1 про період проживання в м. Малині з 19.09.1986 по 02.02.1990, з 02.02.1990 по 30.06.2000, видана на підставі по квартирних карт, військового квитка.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не призначення позивачу пенсії на зі зменшенням пенсійного віку та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити й виплачувати з 14.09.2020 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач працював з 15.04.1996 по 17.12.1999 у ВАТ “Малинська СПМК-9” водієм (а.с.17).
Також позивачем надані документи, які містять відомості про періоди його роботи:
- з 03.10.1984 по серпень 1986 року - робота на Ясногірському гранкар`єрі Сарненського району, згідно із копіями архівних довідок від 31.01.2019 № 88, № 88а(а.с.10, 11);
- з квітня 1988 року по травень 1992 року – робота у Вінницькому СУ № 126 траста “Центростальконструкція”, згідно із архівною довідкою від 27.02.2019 № Л-24-16776/24-30(зворот. бік а.с.42);
- 20.03.1992 по 26.11.1992 – робота в Радомишильському управлінні осушувальних систем, згідно із довідкою Радомишильського міжрайонного управління водного господарства від 18.04.2018 № 01-111(а.с.13).
Довідкою КП “Добробут” Малинської міської ради від 18.03.2020 № 596 стверджено, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 з 19.09.1986 по 02.02.1990, АДРЕСА_2 з 02.02.1990 по 30.06.2000(а.с.6).
Довідкою про реєстрацію місця проживання від 14.09.2020 № 3309-04 стверджується, що з 17.10.2000 по даний час позивач зареєстрований у АДРЕСА_3 (а.с.8).
14.09.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою та додатками про призначення пенсії, із зниженням пенсійного віку, згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(а.с.21).
Листом від 29.09.2020 за № 7968-7940/Л-02/8-1700/20 відповідачем повідомлено позивачу, що у нього немає права на призначення пенсії, оскільки період проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю становить 1 рік 9 місяців 2 дні. Відповідно до довідки КП “Добробут” Малинської міської ради від 18.03.2020 № 596, період проживання позивача з 19.09.1986 у зоні посиленого радіологічного контролю  станом на 01.01.1993 – 6 років 3 місяці 13 днів. Водночас, відомості про такий період проживання у зоні з 19.09.1986 по 26.11.1992 суперечать відомостям про періоди роботи з вересня 1986 року по травень 1992 року. А тому ці період не підлягають зарахуванню для визначення права на призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку. Крім того, позивач не звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії встановленої форми, а тому А тому відсутні підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.22-23).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, яким врегульовано умови, норми і порядок пенсійного забезпечення пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Нормами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За змістом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII), особам, які проживали або працювали на радіоактивно забруднених територіях, пенсії призначаються із зниженням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення.
Відповідно до частини 3 статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Згідно статті 65 Закону №796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» іншими актами законодавства.
Документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) .
Порядком № 22-1 визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
З аналізу наведених норм встановлено, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а.
Відповідно до висновків, наведених Верховним Судом у постанові від 17.06.2020 по справі №572/456/17 підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрація у зоні посиленого радіологічного контролю.
довідкою КП “Добробут” Малинської міської ради від 18.03.2020 № 596 стверджено, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 (гуртожиток) з 19.09.1986 по 02.02.1990, АДРЕСА_2 з 02.02.1990 по 30.06.2000(а.с.6). Довідкою про реєстрацію місця проживання від 14.09.2020 № 3309-04 вказано, що з 17.10.2000 по даний час позивач зареєстрований у АДРЕСА_3 (а.с.8).
При цьому, довідка КП “Добробут” Малинської міської ради від 18.03.2020 № 596 стверджено, що ОСОБА_1 про період проживання в м. Малині з 19.09.1986 по 02.02.1990, з 02.02.1990 по 30.06.2000, видана на підставі по квартирних карт, військового квитка.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідачем не враховано документи, що підтверджують період постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Згідно вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач працював з 15.04.1996 по 17.12.1999 у ВАТ “Малинська СПМК-9” водієм (а.с.17).
Також у матеріалах справи містять відомості про періоди роботи позивача: з 03.10.1984 по серпень 1986 року - робота на Ясногірському гранкар`єрі Сарненського району, згідно із копіями архівних довідок від 31.01.2019 № 88, № 88а(а.с.10, 11); з квітня 1988 року по травень 1992року – робота у Вінницькому СУ № 126 траста “Центростальконструкція”, згідно із архівною довідкою від 27.02.2019 № Л-24-16776/24-30(зворот. бік а.с.42); 20.03.1992 по 26.11.1992 – робота в Радомишильському управлінні осушувальних систем, згідно із довідкою Радомишильського міжрайонного управління водного господарства від 18.04.2018 № 01-111(а.с.13).
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача щодо періоду роботи позивача з 19.09.1986 по 26.11.1992 поза межами зони посиленого радіологічного контролю, не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю у вказаний період.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 460/7756/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 28.04.2021 року