Постанова
Іменем України                             
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 645/713/19-ц
провадження № 61-8584св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Харківська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду 
м. Харкова у складі судді Шарка О. П. від 30 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б. від 10 березня 2020 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - Харківська міська рада, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
 
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1999 року, а також після його смерті залишилися цінні папери.
Зазначила, що спадкоємцем відповідної черги на спадкування став рідний брат спадкодавця та її батько ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових справ, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказала, що 15 листопада 2016 року у встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті її батька та за її заявою відкрито спадкову справу № 22/2016. 
Посилаючись на те, що у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухомість вона позбавлена можливості офіційно у нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину, просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Короткий зміст судових рішень у справі
 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня                2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, позов  ОСОБА_1 задоволено. Визнано за 
ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідний актовий запис № 15951.
 
Судові рішення мотивовані тим, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права, а тому за позивачем слід визнати право власності на майно, яке входило до складу спадщини після смерті її дядька, яку прийняв її батько, однак не встиг оформити право на це спадкове майно. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що за життя покійний батько позивача не набув права власності на спірну квартиру після смерті брата ОСОБА_3 у порядку спадкування, а тому належне останньому майно не може бути предметом спадкування після смерті ОСОБА_4 .
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 12 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними братами.
 
ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_4 та племінницею ОСОБА_3 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру 
АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1999 року, виданого органом приватизації житлового фонду Харківського управління спеціалізованих та монтажних робіт на підставі розпорядження від 28 квітня 1999 року № 42.
 
Спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_3 був його рідний брат та батько позивача - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у передбачений законом строк, однак не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
 
ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_4 .
 
Постановою приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Ковтун С. М. від 31 жовтня 2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів.
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
 
За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
 
Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
 
Установивши, що покійний батько позивача у встановленому законом порядку та строк прийняв спадщину після померлого брата ОСОБА_3 , яка складається із квартири АДРЕСА_1 , а позивач у свою чергу прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , до складу якої увійшло вказане нерухоме майно, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про визнання за 
ОСОБА_1 права власності на цю квартиру.
 
Суд касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира не входить до спадкової маси після смерті її батька, оскільки відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , а також відсутність у ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
 
Схожий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18).
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення, 
а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович