Номер провадження: 22-ц/813/2422/21 
Номер справи місцевого суду: 523/1300/15-ц
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/1300/15-ц 
Номер провадження: 22-ц/813/2422/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
- за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- позивач - публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», 
- відповідачі – 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Шепітка І.Г. 08 лютого 2018 року, 

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі – Банк) звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 54 465,94 доларів США та 73 676,56 гривень, з яких: – заборгованість за кредитом - 48 630,67 доларів США; – заборгованість за відсотками - 5835,27 доларів США; – пеня за прострочення тіла кредиту - 18 603,14 грн.; – пеня за прострочення відсотків по кредиту - 44 356,74 грн.; - штраф - 10 716,68 грн.. 
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що між позивачем, який є правонаступником відкритого акціонерного товариства “Морський транспортний банк”, та відповідачем - ОСОБА_1 був укладений вищевказаний кредитний договір та додаткові угоди до нього, за яким Банк надав позичальнику кредит у розмірі - 93 101,96 доларів США терміном - по 21.07.2023 року. За умовами кредитного договору позичальник повинен щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами. Однак, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував.
У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих розрахунків, заборгованість відповідача станом на - 23.01.2015 року становить - 54 465,94 доларів США та - 73 676,56 грн., з яких: – заборгованість за кредитом - 48 630,67 доларів США; – заборгованість за відсотками – 5 835,27 доларів США, – пеня за прострочення тіла кредиту - 18 603,14 грн.; – пеня за прострочення відсотків по кредиту - 44 356,74 грн.; - штраф - 10 716,68 грн.. 
У забезпечення виконання кредитного договору, між Банком та відповідачами - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки, згідно яких останні зобов`язались сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Тому, позивач вимагає стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену суму разом із судовими витратами (Т. 1, а. с. 1 - 5).
Під час розгляду справи позивачем позовні вимоги було збільшено, відповідно до яких заборгованість за кредитним договором №00059R15 від 22.07.2008 року станом на - 02.03.2015 року становить - 55 076,88 доларів США та - 159 657,10 грн., з яких: – заборгованість за кредитом - 48 630,67 доларів США; – заборгованість за відсотками - 6446,21 доларів США; – пеня за прострочення тіла кредиту - 44 190,28 грн.; – пеня за прострочення відсотків по кредиту - 93 979,86 грн.; – штраф - 21 486,96 грн. (Т. 1, а. с. 74 - 75).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

08.08.2015 року відповідачі по справі звернулись до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання договорів поруки по споживчому кредиту припиненими (Т. 1, а. с. 114 - 115).
ОСОБА_1 зазначає, що Банк не надав графік погашення кредитної заборгованості на підставі фактично наданої суми кредиту у розмірі – 54 200 доларів США. Банк у кредитному договорі забезпечив тільки свій ризик, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 застрахувати нерухомість у вигляді застави

2.3 Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання договорів поруки по споживчому кредиту припиненими залишено без розгляду.
 Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2018 року позов публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  на користь Публічного акціонерного товариства “Марфін Банк” суму боргу за кредитним договором №00059R15 від 22.07.2008 року з додатковими угодами, станом на 02.03.2015 року, яка становить - 55 076,88 доларів США, що складає - 1 529 106,03 гривень за курсом НБУ на час здійснення розрахунку та 159 657,10 грн., з яких: - 48 630,67 доларів США, що складає - 1 350 139,13 грн. за курсом НБУ на час здійснення розрахунку – заборгованість за кредитом; - 6 446,21 доларів США, що складає - 178 966,79 грн. за курсом НБУ на час здійснення розрахунку – заборгованість за відсотками; - 44 190,28 грн. – пеня за прострочення тіла кредиту; - 93 979,86 грн. – пеня за прострочення відсотків по кредиту, 21 486,96 грн. – штраф. Також стягнуто сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі - 3 654,00 грн., у рівних частках з кожного. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що свої зобов`язання за вказаним кредитним договором позичальник не виконував належним чином. У зв`язку з чим у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором №00059R15 від 22.07.2008 року, яка станом на - 02.03.2015 року становить у загальному розмірі - 55 076,88 доларів США та - 159 657,10 грн. За умовами договорів поруки поручителі відповідають солідарно, у повному обсязі перед Банком (Т. 2, а. с. 267 - 269).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ПАТ «МТБ БАНК»

В апеляційній скарзі ПАТ «МТБ БАНК» просить змінити абзац 2 (другий) резолютивної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2018р. по справі №523/1300/15-ц за позовом ПАТ «МАРФІН БАНК» (нова назва ПАТ «МТБ БАНК») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши: - «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 13.03.2002 p., Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 26.02.1996 p., Ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 26.02.1996 p., Ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , - солідарно на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МТБ БАНК» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 55 076,88 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість доларів США та 88 центів) гри та 159 657,10 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень та 10 копійок), з яких: 48 630,67 дол. США (сорок вісім тисяч шістсот тридцять доларів СІЛА та 67 центів) - поточна заборгованість за наданим Кредитом (основний борг); 6 446,21 дол. США (шість тисяч чотириста сорок шість доларів США та 21 цент) - заборгованість по сплаті відсотків; 44 190,28 грн. (сорок чотири тисячі сто дев`яносто гривень та 28 копійок) - заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 93 979,86 гри. (дев`яносто три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень та 86 копійок) - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом; 21 486,96 грн. (двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят шість гривень та 96 копійок) - заборгованість по несплаті штрафу».
В іншій частині рішення залишити без змін. 

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд в резолютивній частині зазначив стягнення боргу в іноземній валюті з переведенням її в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості. З вказаним погодитись не можна, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за його користування.
Згідно із ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може користуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Вказане твердження кореспондується зі змістом ст. 533 ЦК України.
Статтею 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.
Враховуючи положення ст. ст. 192, 533 цивільного кодексу України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993р. №15-93, суди при вирішенні спору про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, повинні установити наявність у кредитодавця ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Позивачем були надані суду статутні документи, копія ліцензії на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті, копія дозволу, додатку до дозволу, які дозволяють Банку надання кредиту в іноземній валюті (Т. 3, а. с.1 - 4).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення першої інстанції. Позовну заяву ПАТ «Марфін Банка» залишити без розгляду, в разі ненадання Банком суду документів та їх оригіналів згідно Ухвал від 04.08.2015 р. та 16.02.2017 p.. В іншому випадку, розглянути зустрічний позов згідно ч. 3 ст. 193 ЦПК України. 

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_3 обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) при ухваленні рішення судом взагалі не розглянуті клопотання від 06.04.16 р. вх. №9099 (а. с. 138, том 1) про застосування терміну позивної давності до позовних вимог Банку; 2) в тексті рішення не вказано, судом не надана оцінка про порушення Банком Заковів України - ст. 5 Декрету КМ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Постанов НБУ, про що ОСОБА_4 заявив в клопотанні від 07.04.15 р. вх. №10641; 3) розрахунок заборгованості також суперечить законодавству України, згідно якого Банк не має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати, та висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1707цс15 та № 6-249цс15, Верховного Суду у справі №564/2199/15-ц від 14.02.2018 р. (Т. 3, а. с. 25 - 26).

2.8 Узагальнені доводи ОСОБА_3 в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «МТБ БАНК» Ващенко С.В. зазначає, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги Банка до позичальника за споживчим валютним кредитом - ОСОБА_1 і його поручителів - ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за відсутності індивідуальної ліцензії у Банку, що суперечить вимогам статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, про те, що: - індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період необхідний для здійснення такої операції. За цим пунктом :-індивідуальної ліцензії потребують такі операції; -        використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, тимчасово окупованій території України. Пункту 1.11 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 про те, що: - валютна операція, на здійснення якої видана (отримана) ліцензія, не може проводитися за рахунок іноземної валюти, отриманої як кредит (позика) або купленої я гривні на міжбанківському валютному ринку України.»
Також звертає увагу, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не мають доходу в іноземній валюті (Т. 3, а. с. 69).

2.9 Узагальнені доводи ПАТ «МТБ БАНК» в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ПАТ «МТБ БАНК» зазначає, що позичальнику за умовами кредитного договору погоджено надання кредитних коштів у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі - 93 101,96 доларів США, на наступній цілі - споживчі потреби - 80 000,00 доларів США, а також у сумі - 13 101,96 долара США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому умовами Кредитного договору. Однак, фактично Позичальником були отримані кошти в сумі - 54 200,00 доларів США. Саме на цю суму позивачем були зроблені нарахування, які відображені у розрахунку заборгованості. Що стосується періоду сплати, порядку розрахунків за кредитним договором та інше, все це міститься в умовах кредитного договору.
В апеляційній скарзі апелянт наголошує про необхідність застосування строку позовної давності, оскільки він не погашав місячні платежі тіла кредиту рівними частинами згідно графіку кредитного договору з лютого 2009 р. по січень 2012 р. Однак, вказане твердження також не відповідає дійсності. Як вбачається із детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідач здійснював погашення заборгованості (основний борг) за кредитним договором по - 24.02.2014 року. Платежі здійснювались не у повному обсязі, але ж здійснювались. Вказане підтверджує погодження відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по виконанню умов кредитного договору.
Що стосується нарахування відсотків, пені за невиконання умов кредитного договору, направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості, Банк наголошує на наступному. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У зв`язку з тим, що позичальник та поручителі неналежним чином виконували свої зобов`язання, користувались кредитними коштами та не сплачували відсотки за їх користування, Банк має всі правові підстави для нарахування відсотків за користування вказаними коштами (Т. 3, а. с. 90 - 91).

2. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі судді Ващенко Л. Г. 06.04.2018 року,  матеріали цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання договорів поруки припиненими, повернуто до Суворовського районного суду м. Одеси для виправлення описок в рішенні суду від 08.02.2018 року (Т. 3, а. с. 37 - 38).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі судді Ващенко Л. Г. 16.05.2018 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року (Т. 3, а. с. 42 - 43).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі судді Ващенко Л. Г. 16.05.2018 року,  апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 44 - 45).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі колегії суддів Ващенко Л. Г.,  Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С. 11.06.2018 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (Т. 3, а. с. 61 - 62).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі колегії суддів Ващенко Л. Г.,  Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С. 11.06.2018  року, справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року призначено до розгляду (Т. 3, а. с. 71).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі колегії суддів Ващенко Л. Г., Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С. 20.06.2018 року,  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року (Т. 3, а. с. 84 - 85).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі колегії суддів Ващенко Л. Г.,  Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С. 19.07.2018 року, призначено справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року до розгляду (Т. 3, а. с. 101).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області, постановленою у складі колегії суддів Ващенко Л. Г.,  Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С. 19.07.2018 року, матеріали цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим повернуто до Суворовського районного суду м. Одеси для належного оформлення (Т. 3, а. с. 111 - 114).
Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно – територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено - 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: - суддя-доповідач – Заїкін А.П.; – судді-члени колегії – Калараш А.А., Погорєлова С.О..
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2019 року цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року прийнято до провадження судді Заїкіна А.П. та призначено справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 145 - 148).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.03.2019 року заяву ОСОБА_3 про відвід суддів Заїкіна А.П., Калараша А.А., Погорєлової С.О. визнано необґрунтованою. Зупинено апеляційне провадження у справі та справу передано до канцелярії апеляційного суду для виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України (Т. 3, а. с. 173 - 176).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.03.2019 року, поставленою у складі судді Журавльова О. Г., відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід колегії суддів апеляційного суду Заїкіна А.П., Калараша А.А., Погорєлової С.О. (Т. 3, а. с. 180 -181) 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.04.2019 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року (Т. 3, а. с. 188 - 189).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.04.2019  року зауваження ОСОБА_3 на протокол судового засідання від 14 березня 2019 року в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення (Т. 3, а. с. 194 - 196).
У зв`язку із призначенням судді Калараша А.А. на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд відповідно до Указу Президента України "Про призначення суддів Верховного Суду" № 195/2019 від 07.05.2019 року, протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: - головуючий суддя (суддя-доповідач) - Заїкін Анатолій Павлович; - склад колегії суддів: - Комлева Олена Сергіївна; - ОСОБА_5 . 
У зв`язку із зайнятістю судді Комлевої О.С. у розгляді інших справ, необхідністю своєчасного здійснення підготовчих дій до розгляду справи, дотримання розумних строків розгляду справи, автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: - суддя-доповідач – Заїкін А.П.; судді – Колесніков Г.Я., Погорєлова С.О. (протокол автоматизованого розподілу судової справи від 03.07.2019 р.).
У зв`язку із зайнятістю судді Колеснікова Г.Я. у розгляді інших справ, необхідністю своєчасного здійснення підготовчих дій до розгляду, дотримання розумних строків розгляду справи автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: - суддя-доповідач – Заїкін А.П.; судді - Погорєлова С.О., Сєвєрова Є.С. (протокол автоматизованого розподілу судової справи від 04.07.2019 р.).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2019 року заяву ОСОБА_3 про відвід судді Сєвєрової Є.С. визнано необґрунтованою. Зупинено апеляційне провадження у справі та справу передано до канцелярії апеляційного суду для виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України (Т. 3, а. с. 226 - 230). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 року поставленою у складі судді  Ващенко Л. Г. заяву ОСОБА_3 про відвід судді Сєвєрової Є.С. залишено без задоволення (Т. 3, а. с. 232 - 234).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.07.2019 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року (Т. 3, а. с. 235 - 236).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2019 року заявлений ОСОБА_3  відвід суддів Заїкіна А.П., ОСОБА_5 залишено без розгляду (Т. 4, а. с. 11 -16).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3  про зупинення апеляційного провадження у справі (Т. 4, а. с. 17 - 21).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3  про витребування доказів (Т. 4, а. с. 22 - 28).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3  про призначення по справі судової експертизи (Т. 4, а. с. 29 - 35).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_3 залишено без розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залишення позовної заяви Банку без розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року клопотання про розгляд зустрічного позову залишено без розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3  та адвоката Гайси Андрія Михайловича про витребування доказів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3  про зупинення апеляційного провадження у справі. 
У судовому засіданні адвокат Гайса А.М., діючий від імені ОСОБА_3 апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримав та просив її задовольнити. Апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» просив залишити без задоволення.
У судовому засіданні представник ПАТ «Марфін Банк» - Денисенко Л.М. апеляційну скаргу Банку підтримала та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила залишити без задоволення.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

22.07.2008 року між відкритим акціонерним товариством “Морський транспортний банк” та відповідачем -  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №00059R15, за яким Банк надав йому кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі - 93 101,96 доларів США, на наступні цілі: споживчі потреби 80000 доларів США, а також у сумі 13101,96 доларів США на сплату страхових платежів, тобто позичальник фактично отримав кошти у розмірі 54200,00 доларів США.
За умовами кредитного договору та додаткових угод позичальник повинен щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами.
Відповідно до п. 2.3.3 умов договору позичальник повинен повернути Банку суму Кредиту в повному обсязі, комісії, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за цим договором протягом 30 календарних дні з дати повідомлення про таку вимогу від Банку.
16.10.2008 року між відкритим акціонерним товариством “Морський транспортний банк” та відповідачем ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №00059R15 від 22.07.2008 року, якою доповнено розділ 2 Кредитного договору пунктом 2.2.13: - п.2.2.13 Позивальник зобов`язується сплачувати Банку комісію за розрахунково-касове обслуговування 3 % від кожного траншу, що сплачується у день надання траншу у гривні за курсом НБУ на дату нарахування.
За Договором поруки №00088r15 від 22.07.2008 року відповідач ОСОБА_2 виступила поручителем по зазначеному вище кредитному договору. При цьому, п.3.2 договору поруки передбачає солідарну відповідальність поручителя і боржника перед кредитором.
Згідно п. 2.1.1. Договору поруки №00088r15 від 22.07.2008 року у разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня невиконання Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя. Ці вимоги є обов`язковими до виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання Поручителем від Кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором. 
За Договору поруки №00089r15 від 22.07.2008 року відповідач ОСОБА_3 виступив поручителем по зазначеному вище кредитному договору. При цьому, п.3.2 договору поруки передбачає солідарну відповідальність поручителя і боржника перед кредитором.
Згідно п. 2.1.1. Договору поруки №00089r15 від 22.07.2008 року у разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня невиконання Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя. Ці вимоги є обов`язковими до виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання Поручителем від Кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором. 
Відкрите акціонерне товариство “Морський транспортний банк” виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту, що підтверджується: - меморіальним валютним ордером №87 від 22.07.2008 року; - меморіальним валютним ордером №30 від 01.08.2008 року; - меморіальним валютним ордером №14 від 10.09.2008 року; - меморіальним валютним ордером №9 від 16.10.2008 року.
12.11.2010 року відкрите акціонерне товариство “Морський транспортний банк” змінило свою назву на - Публічне акціонерне товариство “Марфін Банк”, який є його правонаступником.
Встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати процентів за користування кредитним коштами позичальник ОСОБА_1 не дотримувався та належним чином свої кредитні зобов`язання не виконував.
11.11.2014 р. на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Банком надсилались вимоги щодо дострокового погашення заборгованості по кредиту, процентах та неустойки в повному обсязі на протязі 60-ти днів з дня отримання цього повідомлення.
Відповідно до копії Рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 отримали вимогу Публічне акціонерне товариство “Марфін Банк” – 27.11.2014 року.
Згідно наданого Банком розрахунку станом на 11.11.2014 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором №00059R15 від 22.07.2008 року, у загальному розмірі – 53 019,19 доларів США та - 159 991,55 гривень, яка складається з: - заборгованість за кредитом – 46 222,56 доларів США; - прострочена заборгованість за основним боргом за кредитом – 2 408,11 доларів США; - заборгованість за простроченими відсотками – 4 388,52 доларів США; - пеня за несвоєчасну сплату платежів за кредитом - 15 991,44 гривень, та пеня.
Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 02.03.2015 р. сума заборгованості за кредитним договором № 00059R15 від 22.07.2008 р. становить в загальному розмірі – 55 076 доларів США 88 центів та – 159 657,10 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 48 630,67 доларів США; - заборгованість по сплаті відсотків – 6 446,21 доларів США; - пеня за несплату основного боргу – 44 190,28 гривень; - заборгованість за пенею по відсоткам – 93 979,86 гривень; - заборгованість по несплаті штрафу – 21 486,96 гривень.
Згідно наданого позивачем детального розрахунку заборгованості станом на 02.03.2015 р. ОСОБА_6 було погашено заборгованість за основним боргом у сумі – 5 569,33 доларів США. Було погашено відсотки у розмірі – 32 667,90 доларів США (Т. 1, а. с. 92 - 93).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
У відповідності зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб.
Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі, виходячи із зазначених норм закону, несуть солідарну відповідальність з боржником кожен за своїм договором поруки.
Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України – гривня.   
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних висновків про наявність між сторонами правовідносин з кредитного договору, договорів поруки, необхідність стягнення заборгованості. 
Разом з тим, суд першої інстанції достовірно не з`ясував розмір заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду, за який вона нарахована, а також не встановив періоду нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення вищезазначеного позову в повному обсязі. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 254, 558, 559 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 213, 214 ЦПК України)

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Щодо дії договорів поруки колегія суддів зазначає наступне.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу.
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 4.2 кожного окремого договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. 
Як зазначалось вище, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном у розумінні частини другої статті 252 ЦК України.
Публічне акціонерне товариство “Марфін Банк” були надіслані вимоги про дострокове повернення кредиту – 11.11.2014 року, вимоги отримані відповідачами – 27.11.2014 року.
Таким чином, строк виконання основного зобов`язання настав – 27.01.2015 року. Порука діє до – 27.07.2015 року. Позов пред`явлено Банком – 30.01.2015 року, тобто у межах строку дії поруки.
Враховуючи вищенаведене, Банком не пропущений строк на звернення до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитом до поручителів.
При визначені розміру заборгованості з тіла кредиту, відсотків, комісії та пені, колегія суддів виходить з наступного. 
Оскільки беззаперечно встановлено невиконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору в межах строку його дії, з врахуванням строку позовної давності, дії договорів поруки, укладених Банком окремо з ОСОБА_3 , окремо з ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачами прав Банку з повернення кредиту, сплаті відсотків та пені, які підлягають захисту.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість позичальника перед кредитором станом на 02.03.2015 р. становить – 55 076 доларів США 88 центів та – 159 657,10 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 48 630,67 доларів США; - заборгованість по сплаті відсотків – 6 446,21 доларів США; - пеня за несплату основного боргу – 44 190,28 гривень; - заборгованість за пенею – 93 979,86 гривень; - заборгованість по несплаті штрафу – 21 486,96 гривень.
У ч. 1 ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги Банку про стягнення процентів після ІНФОРМАЦІЯ_4 (пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Це узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог Банк не заявляв, у зв`язку із чим у відсутні правові підстави для стягнення процентів у розмірі - 80,38 доларів США грн., нарахованих за період з 25.02.2015 року по 01.03.2015 року.
Загалом, відповідно до розрахунку, нараховано відсотки у розмірі – 39 114,11 доларів США на залишок заборгованості. Відповідно до розрахунку Банку ОСОБА_1 у період з 28.07.2008 року по 31.01.2014 року сплатив заборгованість по відсоткам у загальній сумі – 32 667,90 доларів США. 
Отже, стягненню підлягає заборгованість по відсоткам у загальній розмірі - 6 446,21 доларів США.
Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги ст. ст. 549, 550, 551 ЦК, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Тобто, неустойка нараховується у разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане.
Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.
Отже, позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Вказані висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №14-154цс18.
Разом з тим, вимоги про стягнення заборгованості за пенею за несплату основного боргу, про стягнення заборгованості за пенею за несплату процентів за користування кредитом підлягають задоволенню в межах річного строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.
Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.
Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов`язання було построчено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визначені поважними причини пропуску даного строку.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість за пенею за несплату основного боргу за період з 03.06.2014 року по 01.03.2015 року підглядає стягненню у розмірі – 44 190,28 гривень.
Колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення періоду нарахування відповідних сум пені у відповідності до ст. 258 ЦК України в межах річного строку, що передує дню звернення позивача із позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог, якою фактично збільшено позовні вимоги.
При зверненні до суду позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за пенею за несплату процентів за користування кредитом за період з 01.07.2011 року по 03.02.2015 року. 
Підлягає стягненню заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом за період з 13.03.2014 року по 13.03.2015 року у розмірі - 92 317,68 грн..
Щодо стягнення заборгованості по несплаті штрафу.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Отже, оскільки Банком було одночасно заявлено вимоги, як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені.
У ст. 524 ЦКУ вказано, що зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. 
Відповідно до ст. 533 ЦКУ грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить законодавству України.
Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.
Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Статтею 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.
Враховуючи положення ст. ст. 192, 533 цивільного кодексу України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993р. №15-93 - суди при вирішенні даного спору про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, повинні установити наявність у кредитодавця ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму й іноземній валюті.
Як вбачається з матеріалів справи всі статутні документи, копія ліцензії на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті, копія дозволу, додатку до дозволу були надані позивачем суду.
Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів пришла до висновку про стягнення поточної заборгованості та заборгованості по сплаті відсотків у іноземній валюті.

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та ОСОБА_3 є частково обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» за вищевказаного обґрунтування. 

3.7 Розподіл судових витрат 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (85,5%), у розмірі – 7 810,43 грн. = (3654,00 грн. + 5481,00 грн.) х 85,5 %.

3.8 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» – задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 13.03.2002 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 26.02.1996 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), солідарно з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 13.03.2002 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл., 26.02.1996 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь Публічного акціонерного товариства “Марфін Банк” (Одеська область, м. Чорноморськ, пр.-т Миру, 28, кор./рахунок 32007103401026 в НБУ, МФО 300001, код ЄДРПОУ 21650966), суму боргу за кредитним договором №00059R15 від 22.07.2008 року з додатковими угодами, яка становить - 55 076,88 (п`ятдесят п`ять тисяч сімдесят шість) доларів США та - 136 507 (сто тридцять шість тисяч п`ятсот сім) гривень 96 копійок, з яких: - 48 630 (сорок вісім тисяч шістсот тридцять) доларів 67 центів США – заборгованість за кредитом; - 6 446 (шість тисяч чотириста сорок шість) доларів 21 цент США – заборгованість за відсотками; - 44 190 (сорок чотири тисячі сто дев`яносто) гривень 28 копійок – пеня за прострочення тіла кредиту; - 92 317 (дев`яносто дві тисячі триста сімнадцять) гривень 68 копійок – пеня за прострочення відсотків по кредиту, 

В іншій частині позову - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  АДРЕСА_3 , паспорт серія  НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 13.03.2002 р., Ідентифікаційний номер  НОМЕР_2 ,  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  АДРЕСА_3 , паспорт серія  НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 26.02.1996 р., Ідентифікаційний номер  НОМЕР_4 ,  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  АДРЕСА_3 , паспорт серія  НОМЕР_6 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл., 26.02.1996 р., Ідентифікаційний номер  НОМЕР_7  на користь Публічного акціонерного товариства “Марфін Банк” (Одеська область, м. Чорноморськ, пр.-т Миру, 28, кор./рахунок  НОМЕР_8  в НБУ, МФО 300001, код ЄДРПОУ 21650966), судові витрати у розмірі – 7 810 (сім тисяч вісімсот десять) гривень 43 копійки, тобто з кожного по - 2 603 (дві тисячі шістсот три) гривні 47 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 18 червня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова