ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
13 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/5271/20	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року (головуючий суддя Черниш О.А.)
у справі  № 340/5271/20
за позовом    ОСОБА_1 
до  Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області
про  визнання протиправним та скасування рішення, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області №31 від 29.10.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 30.05.2012.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення є лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 24.06.2020, в якому зазначено, що рішення Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області від 21.07.2005 №18 не відповідає вимогам Цивільного кодексу України з питань опіки та піклування. Втім відповідач не наділений повноваженнями тлумачити та надавати оцінку рішенням органів місцевого самоврядування, при цьому рішення Станкуватської сільської ради від 21.07.2005 №18 є чинним та не скасованим, доказів визнання протиправним та/або скасування вказаного рішення відповідачем не надано. При цьому в оскаржуваному рішення не вказано конкретно, які саме неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність, стали підставою для надання позивача дозволу на імміграцію. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 адміністративний позов задоволено.
Суд встановив, що відповідачем не доведено, що позивачем для отримання дозволу на імміграцію були повідомлені свідомо неправдиві відомості, подані підроблені документи чи документи, що втратили чинність, відповідачем суду не надано. Так само не доведено, що за час проживання позивача в Україні виникли обставини, які б слугували підставами для скасування дозволу на імміграцію, передбаченими статтею 12 Закону України «Про імміграцію». Також суд зазначив, що скасування відповідачем дозволу на імміграцію через 15 років після його видачі за відсутності будь-яких винних дій позивача, через виявлення помилки, допущеної уповноваженими посадовими особами органу, що реалізує державну політику у сфері імміграції, правонаступником якого у спірних правовідносинах є відповідач, є порушенням принципу належного урядування, а покладання на позивача тягаря відповідальності шляхом скасування йому дозволу на імміграцію, за неналежну перевірку уповноваженою особою поданих документів свідчить про нерозсудливість відповідача при виконанні ним державних функцій у спірних правовідносинах.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Скаржник зазначає, що за наслідками проведеної перевірки законності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, встановлено, що такий дозвіл наданий всупереч п.2 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки надане рішення Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області №18 від 21.07.2005 про призначення піклувальника ОСОБА_1 суперечить статті 60 Цивільного кодексу України, а отже, нечинним, оскільки Станкуватська сільська рада Вільшанського району Кіровоградської області не є органом, що уповноважений приймати відповідні рішення щодо встановлення піклування над особою та призначення їй піклувальника.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. 
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого суду письмового відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване, наполягає на тому, що положення ст. 60 ЦК України передбачає випадки встановлення опіки та піклування судомі і такими випадками є, зокрема, визнання особи недієздатною, обмеження її дієздатності, разом з тим, зі змісту рішення виконавчого комітету Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області № 18 від 21.07.2005 вбачається, що позивач на момент прийняття вказаного рішення був повнолітньою та дієздатною
особою.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , громадянин Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2000 році разом з матір`ю ОСОБА_2 , громадянкою   Російської Федерації, прибули з м. Тирасполь (Молдова) на територію України для постійного проживання в селі Станкувате Вільшанського району Кіровоградської області.
У листопаді 2005 року позивач звернувся до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Кіровоградській області із заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну як такому, що перебуває під опікою громадянина України. 
До заяви додано копію посвідчення №1, видане  Станкуватською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області ОСОБА_3 , про те, що він згідно з рішенням виконавчого комітету Станкуватської сільської ради №18 від 21.07.2005 призначений піклувальником над ОСОБА_1 і над його майном. (а.с. 25 - 33)
Начальником відділення ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області за наслідками розгляду поданих матеріалів складений висновок про задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо залишення його на постійне проживання в Україні на підставі пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію». Згідно з цим висновком громадянин Росії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Молдови, перебуває під піклуванням громадянина України ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Станкуватської сільської ради №18 від 21.07.2005. Вказаний висновок 05.12.2005 затверджений   начальником ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області. (а.с. 34)
ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області на підставі цього рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну видало позивачу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 06.12.2005, а   згодом УДМС у Кіровоградській області в порядку обміну видало позивачу нову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 30.05.2012 (а.с. 20).
05.06.2019 позивач звернуся до відповідача із заявою про прийняття до громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІІ.
Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України розглянув матеріали справи ОСОБА_1 , на підставі яких йому надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка перебуває під опікою (піклуванням) громадянина України, та листом №1-2250/8.1.1-20 від 24.06.2020 повернув їх у зв`язку із неможливістю підтвердити законність надання дозволу на імміграцію на підставі наданих матеріалів, вказавши, що рішення Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області №18 від 21.07.2005 не відповідає вимогам Цивільного кодексу України з питань опіки і піклування. 
Управлінням Державної міграційної служби України в Кіровоградській області проведена перевірка законності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, під час якої встановлено, що виходячи з положень ч.2 ст.60 ЦК України Станкуватська сільська рада Вільшанського району Кіровоградської області не є органом, що уповноважений приймати відповідні рішення щодо встановлення піклування над особою та призначення їй піклувальника, тому її рішення № 18 від 21.07.2005 є таким, що не відповідає вимогам законодавства, а, отже, нечинним.
За результатами проведеної перевірки Управління Державної  міграційної служби України в Кіровоградській області прийняло рішення №31 від 29.10.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно якому на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 05.12.2005. 
Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 30.05.2012 скасована на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 року. 
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються
Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію».
Відповідно до ст.1 цього Закону іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
За правилами ч.1 ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Згідно ч.3 ст.4 вказаного Закону дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:
1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;
3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;
4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;
5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.
Відповідно до ч.4 ст.11 Закону №2491-ІІІ  особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
Порядок надання дозволу на імміграцію в Україну на постійне проживання та перелік документів, необхідних для отримання такого дозволу визначено статтею 9  Закону № 2491-ІІІ.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2491-ІІІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади.  
Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі, зазначені у ч.5 ст.9 Закону,  документи: 1) три фотокартки;  2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи;  4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до п.10 ч.7 ст. 9 Закону № 2491-III крім зазначених документів подаються: для осіб, зазначених у  пункті 2  частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів про призначення їх опікунами чи піклувальниками над громадянами України або про встановлення над ними опіки чи піклування громадянина України.
Пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону № 2491-ІІІ передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.
Пунктом 22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
В спірному випадку підставою для прийняття рішення №31 від 29.10.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну став встановлений відповідачем  факту що уповноважений орган, що реалізує державну політику у сфері імміграції, свого часу помилково видав позивачу дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції за відсутності підстав для цього, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію».
Як встановлено вище, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачем до Долинського РВ надане посвідчення № 1 Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області про те, що згідно з рішенням вказаної сільської ради від 21.07.2008 № 18   ОСОБА_3 призначений піклувальником позивача.
Під час розгляду заяви позивача про прийняття до громадянства України та перевірки  законності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, на запит УДМС в Кіровоградській області №3501.5-6674/35.1-19 від 07.11.2019 Станкуватська сільська рада надала архівну копію рішення виконавчого комітету Станкуватської сільської ради №18 від 21.07.2005 «Про призначення ОСОБА_3 піклувальником над повнолітнім, дієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я» (а.с. 35 - 38).
Відповідно до ст.243 Сімейного кодексу України в редакції, що діяла на час прийняття виконавчим комітетом Станкуватської сільської ради рішення №18 від 21.07.2005,   опіка,   піклування   встановлюється   над   дітьми,   які  залишилися без батьківського піклування. 
Опіка  встановлюється  над   дитиною,   яка   не   досягла чотирнадцяти  років,  а  піклування  -  над  дитиною  у  віці  від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. 
Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та  піклування,  а також судом у випадках,  передбачених Цивільним кодексом України. 
За приписами ст.244 СК України опікуном,  піклувальником  дитини  може  бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. 
При призначенні дитині опікуна або  піклувальника  органом  опіки   та  піклування  враховуються особисті  якості  особи,  її здатність до виховання дитини,  ставлення до неї,  а також бажання самої дитини. 
Згідно зі статтею 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.
Статтею 59 Цивільного кодексу України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.
Відповідно до статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
Згідно зі статтею 61 Цивільного кодексу України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.
Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. (стаття 62 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 63 Цивільного кодексу України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.
Виходячи з наведених норм, суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. В інших випадках піклувальника призначає орган опіки та піклування.
Відповідно до п.1.3 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України  у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999  № 34/166/131/88, зареєстрованим в Міністерстві  юстиції України  17 червня 1999 року за № 387/3680,  органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є  районні,  районні  в  містах  Києві  та  Севастополі   державні  адміністрації,  виконавчі  комітети  міських,  районних  у містах, сільських, селищних рад.
Відповідно до п.1.4 цих Правил безпосереднє  ведення  справ  щодо  опіки  і піклування 
покладається  у  межах  їх  компетенції  на  відповідні  відділи й управління  місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва  і  Севастополя,  виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.
У  селищах  і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.
Виходячи з наведеного, є помилковим висновок УДМС в Кіровоградській області, що підставою для прийняття рішення про надання іноземцю та особі без громадянства дозволу на імміграцію відповідно до пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» може бути тільки рішення суду про призначення його опікуном чи піклувальником громадянина України або встановлення над ним опіки чи піклування громадянина України.
Приймаючи до уваги, що зі змісту рішення виконавчого комітету Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області № 18 від 21.07.2005 вбачається, що позивач на момент прийняття вказаного рішення був дієздатною особою, виконавчий комітет Станкуватської сільської ради діяв у межах, спосіб та на підставі Конституції та законів України.
Рішення виконавчого комітету Станкуватської сільської ради від 21.07.2005 № 18 є чинним,  в установленому порядку протиправним не визнано та не скасовано.
Отже, встановлені у цій справі фактичні обставини свідчать про безпідставність доводів відповідача  про помилковість  видачі позивачу дозволу на імміграцію поза квотою імміграції відповідно до пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки посвідчення Станкуватської сільської ради №1, видане на підставі рішення виконавчого комітету Станкуватської сільської ради №18 від 21.07.2005 про призначення ОСОБА_3 піклувальником над ОСОБА_1 , є належним документом, що підтверджував встановлення над позивачем піклування громадянином України, тому означене посвідчення правомірно прийняте уповноваженою особою ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області в якості  умови надання дозволу на імміграцію позивачу як особі, зазначеній у п. 2 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію». 
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої  інстанції, що відповідачем не було встановлено, що позивачем для отримання дозволу на імміграцію в Україну у 2005 році були надані свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність, як це передбачає п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Так само відповідачем  не доведено, що за час проживання позивача в Україні виникли обставини, які б слугували підставами для скасування дозволу на імміграцію, передбаченими статтею 12 Закону України «Про імміграцію».
Можливість скасування дозволу на імміграцію у разі, якщо такий дозвіл надано без достатніх підстав, законами України не передбачена. Аналогічний висновок сформульований у постановах Верховного Суду від 16.0Т 2019 у справі №808/9121/15, від 25.11.2020 у справі № 810/916/16.
Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку, що рішення №31 від 29.10.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого позивачу, прийнято відповідачем за відсутності установлених законом підстав та всупереч наданим повноваженням.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області  залишити без задоволення.  
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 340/5271/20 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко