П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8347/20	

Категорія справи: 106030000	                            Головуючий в 1 інстанції:Бутенко А. В...                                      Місце ухвалення рішення: м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.
                        при секретарі – Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної прокуратури в якому  просить:
- стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 квітня 2016 року по 25 серпня 2020 року включно в розмірі      1 017 631, 29 грн. 
- стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2020 року №11 у розмірі 20 000 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в межах розгляду справи №815/2052/16 не було вирішено питання стосовно стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у зв`язку з тим, що такі вимоги не заявлялись та відсутністю у складі учасників справи Прокуратури Одеської області, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури – задоволено.
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2016 року по 04 листопада 2020 року у розмірі 1 071 293 гривні 87 копійок.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Одеська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу апелянтом обґрунтовано тими ж підставами про які ним зазначалося у відзиві на позов, а саме вказано що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а отже строк звернення до суду позивачем пропущено. Також зазначив, що чотирирічний термін розгляду справи № 815/2052/16 спричинений недобросовісними діями позивача, виключає покладання відповідальності на роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь період розгляду даної справи в суді. У даному випадку, відповідна сума, в силу положень ст. 235 КЗпП України та принципам справедливості й співмірності, має бути обмежена розрахунком за один рік.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 09 червня 2020 року по справі №815/2052/16 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокуратура, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача Прокурора Одеської області Вихора Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ в.о. Генерального прокурора України від 15.04.2016 року №69к про звільнення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та з органів прокуратури у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст.1 Закону України “Про очищення влади”. Поновлено державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 на службі в Прокуратурі України з 16.04.2016 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення державного радника юстиції 3 класу Стоянова Миколи Степановича на службі в Прокуратурі України з 16.04.2016
року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року по справі №815/2052/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді Прокурора Одеської області з 15.04.2016 року. Допущено до негайного виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №815/2052/16 від 06 серпня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Прокурора Одеської області.
Водночас, в межах розгляду справи №815/2052/16 не вирішувалось питання стосовно стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у зв`язку з тим, що такі вимоги не заявлялись та відсутністю у складі учасників справи Прокуратури Одеської області.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що Позивач не позбавлений можливості звернутись з окремою позовною заявою про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
В зв`язку з чим, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки позивача наказом від 04.11.2020 року поновлено на посаді з 15.04.2016 року, то виплаті, згідно Порядку №100 підлягає розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 1 017 631,29 грн.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці»  заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Сплата коштів за вимушений прогул є гарантією особи та виконує компенсаторну функцію у відносинах незаконного її звільнення, впливає на відносини соціального захисту, право на яке визначено ст.46 Конституції України.
Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Як вбачається з матеріалів справи, в межах розгляду справи №815/2052/16 не вирішувалось питання стосовно стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у зв`язку з тим, що такі вимоги не заявлялись та відсутністю у складі учасників справи Прокуратури Одеської області.
Позивач звернувся до суду з окремим позовом, в якому просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу
Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 369/10046/18 зазначено, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Згідно з ч.1  ст.27 Закону України «Про оплату праці»  порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100).
Так, відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100  (надалі - Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата
Згідно з п.5 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).
При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки, отриманої від Прокуратури Одеської області середньомісячна заробітна плата Позивача згідно Порядку №100 складала 11 111, 54 грн. Середньоденна заробітна плата складає 505,07 грн.
Щодо періоду та кількості днів  вимушеного прогулу, то колегія суддів зазначає, що оскільки відповідно до Наказу №428к Офісу Генерального прокурора від 04 листопада 2020 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Одеської області з 15 квітня 2016 року (а.с. 85), то судом першої інстанції правомірно визначено період вимушеного прогулу  з 15.04.2016 року по 04.11.2020 року та вказано, що кількість днів вимушеного прогулу станом на день подання позовної заяви складає 1139 днів.
Також судом першої інстанції правомірно враховано п. 10 Порядку №100, яким передбачено зокрема, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Та, умови оплати праці працівників органів прокуратури визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”.
Зокрема, вказаною постановою затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1 - 5.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відповіді на адвокатський запит представника Позивача на момент звільнення Позивача з посади прокурора області, посадовий оклад складав на 15 квітня 2016 року - 4166 грн., - на 06 вересня 2017 року- 9 370 грн
Отже, коефіцієнт підвищення окладу складає: 9 370,00 грн. (оклад за посадою після підвищення) / 4166,00 грн. (оклад за посадою на час звільнення) = 2,24.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано вказано, що розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 1 017 631,29 грн. та розрахована наступним чином:
За період з 15 квітня 2016 року по 05 вересня 2017 року ((179 + 168) х 505,07 грн.)) складає 175 259,29 грн.
За період з 06 вересня 2017 року по 04 листопада 2020 року ((81+250+250+211)х 505,07) х 2,2491) складає 896 034, 58 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та  стягнення заробітної плати за час період вимушеного прогулу за період з 15 квітня 2016 року по 04 листопада 2020 року у розмірі 1 071 293,87 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Щодо послання апелянта на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню не більше, ніж за один рік, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Верховний Суд у даній справі зазначив, що дані аргументи позивача є необґрунтованими, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин законодавством не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду  від 26.06.2019 року у справі № 716/9584/15-ц, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки справи не є тотожніми.
Щодо твердження апелянта, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а отже строк звернення до суду позивачем пропущено, оскільки такий повинен відраховуватися з 2016 року, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки апелянтом помилково початок перебігу строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу рахується з 2016 року (період звільнення).
Так, колегія суддів зазначає, що позивача поновлено на посаді рішенням суду, яке набрало законної сили 06.08.2020 року, тобто саме з цієї дати повинен обраховуватися строк звернення до суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звернувся 31.08.2020 року, а отже строку звернення до суду позивачем не пропущено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги  висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування рішення.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Крім того, у судовому засіданні представником позивача було зазначено про розподіл судових витрат, водночас згідно ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
При цьому колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу не оскаржено, а позивачем будь-яких клопотань про стягнення витрат на правову допомогу не заявлено.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 травня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова