ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року	Львів	Справа № 500/3790/20 пров. № А/857/5651/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Улицького В.З.,
при секретарі судового засідання:                     Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі №500/3790/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції – Чепенюк О.В., час ухвалення - 13.11.год., місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного тексту – 01.02.2021 р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним і скасування рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1392 га по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 » №1549 від 31.08.2020 та зобов`язання Білецьку сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути і затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,1392 га, кадастровий номер 6125280700:02:001:4584, виготовлену в 2019 році ПП фірма «Матек».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внесення державним кадастровим реєстратором відомостей про земельну ділянку ОСОБА_1 до Державного земельного кадастру свідчить про те, що межі її земельної ділянки не накладаються на межі суміжних земельних ділянок.
Із опису суміжників на кадастровому плані земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0201, який міститься в Технічній документації, слідує, що суміжним земельним ділянкам, власниками (землекористувачами) яких є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вже присвоєно кадастрові номери, ці земельні ділянки вже сформовані, межові знаки цих земельних ділянок встановлено, а їх межі вже погоджено раніше з ОСОБА_1 .
Зокрема, позивач вказує, що 23.06.2008 ОСОБА_3 засвідчила в Білецькій сільській раді Тернопільського району Тернопільської області свій підпис на заяві про те, що вона погоджує межу ОСОБА_1 для одержання державного акта на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. 15.07.2008 між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 укладено мирову угоду, за якою сторони погодили одна одній межі земельних ділянок для одержання державних актів на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, підписи сторін на якій засвідчено Білецькою сільською радою.
ОСОБА_6 теж являється власником суміжної земельної ділянки, межі якої вже встановлено і погоджено раніше з ОСОБА_1 . При цьому позивач покликається на рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/18491/15-ц, яким встановлено, що немає накладання меж земельної ділянки ОСОБА_6 на земельну ділянку ОСОБА_1 .
Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який міститься в Технічній документації, підписаний сільським головою Білецької сільської ради Малик Д.В.
Отже, на переконання позивача, межі земельної ділянки ОСОБА_1 погоджені зі всіма суміжними землекористувачами вже раніше, а тому не підлягають погодженню повторно. З огляду на вказане позивач звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що суд з порушенням норм процесуального права дав оцінку доказам, не правильно встановив правовідносини сторін та не правильно застосував до цих правовідносин норми матеріального права: частину 10 статті 55 Закону України від 07.07.2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр», надалі - Закон №3613-VI; пункти 2.8, 3.8, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, надалі - Інструкція № 376); частину 17 статті 186 ЗК України, відповідно до якої,  підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Також апелянт вказує на те, що суд в рішенні взагалі не дав оцінки доводам позовної заяви ОСОБА_1 , наданим доказам і поясненням в суді про те, що Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , площею 0.1392 га, виготовлена з певними особливостями, встановленими положеннями п. 3.8 Інструкції № 376 від 18.05.2010 р.
Із Опису суміжників на Кадастровому плані земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0201, погодженому сільським головою ОСОБА_7 , який міститься в Технічній документації, слідує, що земельна ділянка ОСОБА_1 межує в точках: від А до Б землі Білецької сільської ради; від Б до В гр. ОСОБА_2 кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1859; від В до Г гр. ОСОБА_6 ; від Г до Д гр. ОСОБА_3 кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1829; від Д до А гр. ОСОБА_4 кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1859.
Із вищенаведеного слідує, що суміжним земельним ділянкам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вже присвоєно кадастрові номери, ці земельні ділянки вже сформовані, а межові знаки цих земельних ділянок є спільними з межовими знаками земельної ділянки ОСОБА_1 
ОСОБА_6 теж являється власником суміжної земельної ділянки, згідно Державного акта про право приватної власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 від 24.04.2001 p., а межові знаки якої є спільними з межовими знаками земельної ділянки ОСОБА_1 
Погодження ОСОБА_6 меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами), було обов`язковою умовою при передачі земельної ділянки у власність.
Земельна ділянка ОСОБА_6 в даний час хоч і не має прив`язки до існуючої з 2002 року системи геодезичних координат, і з цих причин не відображена на Публічній кадастровій карті, але визнається законом такою, що є сформованою земельною ділянкою, оскільки відповідно до п. 2 Розділ VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
В Технічній документації міститься рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25.02.2016 р. по справі № 607/18491/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Білецької сільської ради, ОСОБА_8 ( ОСОБА_6 ) про визнання недійсним рішення, зобов`язання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, яким встановлено, що немає накладання меж земельної ділянки ОСОБА_6 на земельну ділянку ОСОБА_1 і вирішено спір щодо меж земельної ділянки ОСОБА_1 із суміжною земельною ділянкою гр. ОСОБА_6 в точках від В до Г.
Із Акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який міститься в Технічній документації, який підписаний сільським головою Білецької сільської ради Малик Д.В., слідує, що: земельна ділянка ОСОБА_1 межує в точках: від А до Б землі Білецької сільської ради; від Б до В гр. ОСОБА_2 кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1859; від В до Г гр. ОСОБА_6 ; від Г до Д гр. ОСОБА_3 кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1829; від Д до А гр. ОСОБА_4 кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1859, а також вказано: «Згідно до п. 3.8 Інструкції № 376 від 18.05.2010 p., межові знаки не встановлюються у спільних поворотних точках меж суміжних земельних ділянок, на яких раніше встановлено межові знаки. У такому випадку раніше встановлений межовий знак використовується для опису кожної суміжної земельної ділянки (суміжних земельних ділянок) у складі відповідної документації із землеустрою».
Отже, межі земельної ділянки ОСОБА_1 : в точках від А до Б землі Білецької сільської ради, погоджені сільським головою Білецької сільської ради ОСОБА_7 ; всі інші поворотні точки меж земельної ділянки ОСОБА_1 є спільними з поворотними точками меж суміжних земельних ділянок, які вже встановлено в натурі (на місцевості) при передачі їх у власність, та закріплені межовими знаками, а тому вони не встановлювались повторно і не погоджувались повторно.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
Відповідно до п. 3.8 Інструкції №376 від 18.05.2010 p., межові знаки не встановлюються у спільних поворотних точках меж суміжних земельних ділянок, на яких раніше встановлено межові знаки. У такому випадку раніше встановлений межовий знак використовується для опису кожної суміжної земельної ділянки (суміжних земельних ділянок) у складі відповідної документації із землеустрою.
Межові знаки встановленого взірця по бажанню ОСОБА_1 власника (користувача) земельної ділянки повторно не встановлювалися.
22.02.2019 р. відомості про земельну ділянку ОСОБА_1 внесені до Державного земельного кадастру, номер витягу НВ-6105733622019, та присвоєно земельній ділянці ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , площею 0.1392 га, кадастровий номер 6125280700:02:001:4584.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Внесення державним кадастровим реєстратором відомостей про земельну ділянку ОСОБА_1 до Державного земельного кадастру свідчить про те, що межі її земельної ділянки не накладаються на межі суміжних земельних ділянок,  отже, Технічна документація ОСОБА_1 відповідає всім вимогам закону.
Також апелянт вважає, що висновки суду в рішенні про те, що «...наявний в матеріалах Технічної документації акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не дає змоги констатувати наявність погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 з суміжними власниками та землекористувачами, а у разі їх відмови від погодження - з`ясувати мотиви такої», суперечить нормам матеріального права та зроблений з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини 17 статті 186 ЗК України, підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч.ч. 9-11 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Додатком № 2 до Інструкції №376 встановлено форму акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає погодження меж із власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок у вигляді заявлення ними про відсутність претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акта, але вказані дії повторно не проводились згідно положень п.3.8 Інструкції № 376 від 18.05.2010 р.
З урахуванням наведеного, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засідання апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №67463435 від 07.09.2016.
Відповідно до копії виписки з рішення Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 19.07.1996 «Про безоплатну передачу у приватну власність присадибних земельних ділянок с.Біла», сільська рада вирішила передати у приватну власність ОСОБА_1 присадибну земельну ділянку площею 0,14 га та ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,14 га по 
АДРЕСА_2 рішенням двадцять восьмої сесії сьомого скликання Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №896 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1400 га, по АДРЕСА_1 .
За заявою позивача від 05.02.2019 ПП фірма «Матек» виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 . Загальна площа цієї земельної ділянки (кадастровий номер 6125280700:02:001:4584) становить 0,1392 га.
З метою затвердження даної Технічної документації позивач 06.03.2020 звернулася до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із відповідною заявою.
Рішенням тридцять другої сесії сьомого скликання Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1392 га по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 » №1549 від 31.08.2020, ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні Технічної документації в зв`язку з тим, що в технічній документації відсутні погодження меж суміжних землекористувачів.
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду з цією позовною заявою.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскаржуване рішення прийняте з дотриманням інших вимог частини другої статті 2 КАС України.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду невірним з огляду на наступне.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. 
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 ЗК України). 
Відповідно до пункту «б» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
За змістом пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування ( ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України).
Позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, право власності на який зареєстроване за нею в установленому законом порядку, і цей житловий будинок розташований на земельній ділянці, яку позивач бажає отримати у власність.
Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
За змістом частини другої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Пунктом 3 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07.07.2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі – Закон №3613-VI) установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.
Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, а також відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування врегульовані Законом України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV).
Відповідно до статті 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою належать, зокрема: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.
Статтею 1 Закону № 858-IV визначено, що технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Питання розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) врегульоване нормами статті 55 Закону №858-IV.
Згідно із статтею 55 Закону №858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка (частини четверта та шоста статті 55 Закону № 858-IV).
За нормами частини восьмої статті 55 Закону № 858-IV у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).
Водночас частина дев`ята статті 55 Закону № 858-IV передбачає, що якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.
Відповідно до частини 10 вказаної статті 55 Закону № 858-IV технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.
Комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок являють собою кадастрові зйомки (частина перша статті 198 ЗК України).
Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану (частина друга статті 198 ЗК України).
Отже, погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність та затверджує документацію. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом ( ст. 30 Закону № 858-IV).
Умови погодження і затвердження документації із землеустрою визначені статтею 186 ЗК України. 
Відповідно до положень частини чотирнадцятої статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.
Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
За приписами частини 17 статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Як слідує із оскаржуваного рішення Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області,  підставою відмови у погодженні документації вказано на відсутність погодження меж суміжних землекористувачів.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за №391/17686 (далі - Інструкція № 376).
Відповідно до пункту 2.8 Інструкції №376 технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) містить, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.
Додатком № 2 до Інструкції №376 встановлено форму акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
Форма вказаного документа передбачає погодження меж із власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок у вигляді заявлення ними про відсутність претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акта.
Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Нормами вказаного пункту також передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. 
За даними кадастрового плану земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) – 02.01, що міститься в матеріалах Технічної документації, поряд із земельною ділянкою позивача знаходяться по межах від А до Б землі Білецької сільської ради; від Б до В землі гр. ОСОБА_2 ; від В до Г землі гр. ОСОБА_9 ; від Г до Д землі гр. ОСОБА_3 , від Д до А землі гр. ОСОБА_4 .
Як слідує з пояснювальної записки щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) місце положення кутів зовнішніх границь землекористування детально обстежені та узгоджені по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача та з представниками суміжних землекористувань, а саме: від А до Б землі Білецької сільської ради; від Б до В землі гр. ОСОБА_2 ; від В до Г землі гр. ОСОБА_9 ; від Г до Д землі гр. ОСОБА_3 , від Д до А землі гр. ОСОБА_4 .
Межові знаки встановленого взірця по бажанню власника (користувача) земельної ділянки не встановлювалися. Власники землі та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. Претензій з боку суміжних землекористувачів та землевласників до встановлення та узгодження меж земельних ділянок в натурі не виявлено. Землекористувач приймає на збереження встановлені межові знаки в кількості згідно акту прийомки-передачі межових знаків, і попереджений, що в разі не виясненої зміни фізичних позначок межі або знищення встановлених межових знаків він несе відповідальність згідно ст. 211 ЗК України.
Суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах технічної документації наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (дати складання акта не вказано), який підписано лише виконавцем робіт (спеціаліст ПП Фірма «Матек») Будник Н.М., Білецьким сільським головою Маликом Д.В. та власником (користувачем) земельної ділянки ОСОБА_1 ,  Акт складено у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: від А до Б землі Білецької сільської ради, від Б до В землі гр. ОСОБА_2 (кадастровий номер 125280700:02:001:1859), від В до Г землі гр. ОСОБА_6 (кадастровий номер відсутній), від Г до Д землі гр. ОСОБА_3 (кадастровий номер 6125280700:02:001:1829), ОСОБА_10 до А землі гр. ОСОБА_4 (кадастровий номер 6125280700:02:001:0878), однак у вказаному акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання підписи власників (користувачів) суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відсутні, як і відомості про те, чи заявлено ними претензії до існуючих меж та чи мала місце відмова останніх погодити межі земельної ділянки ОСОБА_1 . 
Проте з такими доводами суду апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.
Згідно до п. 3.8 Інструкції №376 від 18.05.2010 p., межові знаки не встановлюються у спільних поворотних точках меж суміжних земельних ділянок, на яких раніше встановлено межові знаки. У такому випадку раніше встановлений межовий знак використовується для опису кожної суміжної земельної ділянки (суміжних земельних ділянок) у складі відповідної документації із землеустрою.
Як уже зазначалось вище, межі земельної ділянки ОСОБА_1 в точках від А до Б землі Білецької сільської ради, погоджені сільським головою Білецької сільської ради Малик Д.В., а усі інші поворотні точки меж земельної ділянки ОСОБА_1 є спільними з поворотними точками меж суміжних земельних ділянок, які вже встановлено в натурі (на місцевості) при передачі їх у власність, та закріплені межовими знаками,  тому відповідно вони не встановлювались повторно і не погоджувались повторно.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки встановленого взірця по бажанню ОСОБА_1 власника (користувача) земельної ділянки повторно не встановлювалися.
22.02.2019 р. відомості про земельну ділянку ОСОБА_1 внесені до Державного земельного кадастру, номер витягу НВ-6105733622019, та присвоєно земельній ділянці ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , площею 0.1392 га, кадастровий номер 6125280700:02:001:4584.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Внесення державним кадастровим реєстратором відомостей про земельну ділянку ОСОБА_1 до Державного земельного кадастру свідчить про те, що межі її земельної ділянки не накладаються на межі суміжних земельних ділянок.
Наведені вище обставини не враховано відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення.
Суд першої інстанції вірно встановив, що акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не дає змоги констатувати наявність погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 з суміжними власниками та землекористувачами, а у разі їх відмови від погодження – з`ясувати мотиви такої. Проте, наведені обставини також і не дають можливості констатувати як відсутність погодження меж, так і відмову суміжних користувачів від погодження меж.
Що стосується посилань суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №545/1149/17, то апеляційний суд зазначає наступне.
У вказаній постанові висловлена правова позиція про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.
Колегія суддів апеляційного суду не заперечує вказаного висновку, однак обставини справи у справі, в якій Велика Палата Верховного Суду висловила наведену правову позицію та у цій адміністративній справі є відмінними. Так, у справі №545/1149/17 суміжний землекористувач КЕВ м. Полтави відмовив позивачу у погодженні меж земельної ділянки, натомість у даній справі фактичної відмови суміжних землекористувачів у погодженні меж земельної ділянки  судом не встановлено, а встановлено лише відсутність підпису у акті погодження меж, та окрім цього межі суміжних земельних ділянок вже встановлено в натурі (на місцевості) при передачі їх у власність та такі закріплені межовими знаками.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави ( ст. 6 КАС України).
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні ( ст.90 КАС України).
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у п. 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003р. №37801/97, в якому зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача,  апеляційний суд вважає, що таке не відповідає  критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги відповідно задоволенню.
Таким чином з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційного вважає, що слід визнати протиправним і скасувати рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1392 га по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 » №1549 від 31.08.2020 та зобов`язати Білецьку сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути і затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,1392 га, кадастровий номер 6125280700:02:001:4584, виготовлену в 2019 році ПП фірма «Матек» з урахуванням висновків апеляційного суду.  
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги  має право скасувати судове рішення  повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2102,10 грн.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі №500/3790/20 – скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1392 га по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 » №1549 від 31.08.2020.
Зобов`язати Білецьку сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути і затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,1392 га, кадастровий номер 6125280700:02:001:4584, виготовлену в 2019 році ПП фірма «Матек» з урахуванням висновків апеляційного суду.
Стягнути рахунок бюджетних асигнувань відповідача Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2102,10 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. З. Улицький 	
Повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 21.05.2021р. у зв`язку із тим, що член колегії-суддя Бруновська Н.В. з 05.05.2021р. по 08.05.2021р. була відсутня у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та з 11.05.2021р. по 20.05.2021р. включно перебувала у щорічній відпустці.