ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3419/21 Справа № 174/555/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Борцова А. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, - 

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з ОСОБА_1 він перебував в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 по 26.08.2009. Від шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.04.2011 з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей до їх повноліття на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 18.03.2011. З жовтня 2018 року син ОСОБА_3 , за його особистим бажанням та за згоди відповідачки, став проживати разом з позивачем в кв. АДРЕСА_1 . На даний час неповнолітній син ОСОБА_3 навчається в 7-б класі СШ №4 м.Вільногірська. З боку відповідачки ніякої допомоги сину ОСОБА_3 не надається, хоча щомісячно з нього, позивача, утримують аліменти на користь відповідачки в середньому в розмірі 3000,00 грн. У позивача змінився як матеріальний, так і сімейний стан, тобто його неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним і знаходиться на його, позивача, повному забезпеченні, а ті аліменти, які він сплачує ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 не використовуються за призначенням. Тому, позивач просив припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , врахувавши, що змінився матеріальний та сімейний стан, виходячи з того, що за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, тобто по 1/6 частки заробітку на утримання кожної дитини; всі судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу (оплата за послуги адвоката), просить покласти на відповідачку.
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року частково задоволено позовні вимоги, вирішено припинити стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року у цивільній справі № 2-366/11 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу); стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. судових витрат у виді сплаченого судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 року, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.04.2011 року (а.с.8).
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5) та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), на утримання яких рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року стягнуто, щомісячно, аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , до їх повноліття, в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 18.03.2011 року (а.с.7).
Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1631 від 10.07.2020, що видана відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Відповідно до довідки про доходи № 1839 від 23.07.2020 року, ОСОБА_2 працює на посаді машиніста бульдозера у філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК», з його заробітної плати за період з січня по червень 2020 року утримано аліменти в середньому розмірі 3706,13 грн. на місяць (а.с. 11).
Згідно акту, складеного депутатом Вільногірської міської ради, Скрипник О.П. , в присутності свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , встановлено, що ОСОБА_3 , 2007 року народження, проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 більше року. ОСОБА_1 у вихованні та забезпеченні сина участі не приймає (а.с.10).
Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2199 від 28.09.2020, що видана відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_4 ; до складу зареєстрованих за цією адресою входять також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29).
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 
Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07.07.2007 перебували у шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року, мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати, за згодою обох батьків, з матір`ю і на утримання яких з ОСОБА_2 за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.04.2011 року стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу); встановивши, що між сторонами у судовому порядку питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 не вирішувалося; встановивши, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останнього часу постійно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, - колегія приходить до висновку, що місцевий суд дійшов вірного висновку щодо припинення стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на користь відповідачки, що становить 1/6 частину його заробітку (доходу).
Колегія приймає до уваги, що, відповідно до змісту апеляційної скарги, відповідачкою визнається факт проживання сина з позивачем на час звернення останнього з даним позовом до суду. Крім того, проживання сина з позивачем відповідачкою в судовому порядку не оспорюється.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді