ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2021 р.           Справа№ 920/1103/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар судового засідання - Бовсунівська Л.О.
без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Сумської області від 11.12.2020 
у справі №920/1103/20 (Заєць С.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" 
про стягнення 217385 грн. 14 коп.
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" про стягнення 217385 грн 14 коп. (з яких: 173871 грн 23 коп. пеня, 17318 грн 18 коп. 3% річних, 26195 грн 73 коп. інфляційні втрати).
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням зобов`язань за Договором постачання природного газу від 15.09.2017 № 6080/1718-КП-29, в частині своєчасної оплати за поставлений газ.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 11.12.2020 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  86 935 грн 62 коп. пені, 17318 грн 18 коп. 3% річних, 26195 грн 73 коп. інфляційних втрат, 3260 грн 78 коп. витрат по сплаті судового збору.
Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач розрахувався за газ з порушенням строків, які встановлені Договором, в зв`язку з чим, задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 17318 грн 18 коп. 3% річних та 26195 грн 73 коп. інфляційних втрат. В той же час, суд дійшов до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство              "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"   звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 11.12.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення пені в розмірі 86935,61 грн.  
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення пені не було об`єктивно оцінено, чи даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та не було враховано інтересів позивача. За твердженням апелянта, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню      покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021 справу № 920/1103/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
05 квітня 2021 року суддя Майданевич А.Г. заявив про самовідвід від розгляду справи №920/1103/20. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів в неупередженості суду, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що близькі родичі судді працюють в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 заяву судді Майданевича А.Г. про самовідвід від розгляду справи №920/1103/20 задоволено. Матеріали справи №920/1103/20 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/218/21 від 08.04.2021    призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з задоволенням заяви судді (судді-доповідача) Майданевича А.Г. про самовідвід від розгляду даної справи.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"    передано на розгляд колегії суддів у складі: Сітайло Л.Г. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №920/1103/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Розгляд справи вирішено здійснювати    у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
11 травня 2021 року, через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду, від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.
Відповідно до ч. 1   ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
15 вересня 2017 року між сторонами укладено договір №6080/1718-КП-29 постачання природного газу. Крім того, до Договору укладена додаткова угода №1.
Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2017-2018 роках природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
Згідно з п. 3.7 Договору кількість спожитого відповідачем газу за місяць оформлюється актом прийому-передачі.
Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору у 2017-2018 роках позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2877610 грн 36 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи, підписаними сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу. 
Відповідач розрахувався за газ, однак з порушенням строків, які встановлені Договором, що підтверджується випискою з банківських операції по Договору з відповідачем за період з 01.10.2016 по 31.07.2020. Вищезазначений факт не спростовується відповідачем.
Згідно зі ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Як встановлено ч. 2   ст. 712 ЦК України   до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. 1   ст. 655 ЦК України   за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 692 ЦК України   передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з приписами статей   525,   526 Цивільного кодексу України   одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1   ст. 530 ЦК України,   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з вимогами   ст. 599 ЦК України   зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 17318 грн 18 коп. 3% річних та 26195 грн 73 коп. інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Рішення суду першої інстанції в цій частині апелянтом не оскаржується.
Частиною 1   ст. 612 Цивільного кодексу України   встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до   ст. 611 Цивільного кодексу України   у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом   статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно зі статтями   230,   231 ГК України   штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий розрахунок пені в розмірі 173871 грн 23 коп., є арифметично вірним.
В той же час, відповідачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтовано тим, що стягнення великої суми неустойки призведе до збільшення заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства; відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати боргів населенням, діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом громади міста, що є соціально значимим та винятковим.
Згідно з частиною другою   статті 216 ГК України   застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя   статті 216 Господарського кодексу України).
За частинами першою та другою   статті 217 ГК України      господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Відповідно до   ст. 233 Господарського кодексу України,   у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі, порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За умовами ч. 3   ст. 551 Цивільного кодексу України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас, слід зазначити, що згідно з ч. 3   ст. 551 ЦК України,   ст. 233 ГК України   за рішенням суду розмір штрафу та пені може бути зменшений у виняткових випадках, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Колегія суддів зазначає, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої   статті 551 ЦК України   та   статті 233 ГК України   направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зі змісту наведених норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.
За частиною третьою   статті 509 ЦК України   зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою   статті 627 ЦК України   визначено, що відповідно до      статті 6 цього Кодексу,  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього      Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених   статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Такими правилами є правила про неустойку, передбачені   статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої   статті 551 ЦК України   про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша   статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Колегією суддів враховано, що відповідач не є прибутковою організацією, не є фактичним споживачем газу, оскільки відповідно до умов договору газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, яке невчасно сплачує за надані послуги з теплопостачання.
При цьому, доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявленої до стягнення суми пені позивач суду не надав.
Також, колегією суддів враховано, що предметом даного судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених   ст. 625 ЦК України   нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що фінансовий стан відповідача та відсутність вини останнього у виникненні боргу не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки зазначене не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено судом в сукупності з іншими обставинами.
Вказана позиція щодо можливості зменшення розміру неустойки узгоджується з численною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.02.2020 у справі № 925/259/19, від 23.01.2020 у справі № 920/432/19, від 13.08.2019.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним Договором, користуючись правом, наданим суду   ст. 551 Цивільного кодексу України,   ст. 233 Господарського кодексу України   та враховуючи майновий стан підприємства відповідача, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 50% від заявленої позивачем суми, а саме до 86935 грн 62 коп. 
Відповідно до   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасовування або зміни не вбачається.
Згідно зі   ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянтів.
Керуючись ст.ст.   74,   129,   269,   275,   276,   281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 11.12.2020 у справі №920/1103/20  залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Сумської області від 11.12.2020 у справі №920/1103/20 залишити без змін.
3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на скаржників.
4.Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 11.12.2020 у справі №920/1103/20.
5.Матеріали справи №920/1103/20 повернути до місцевого господарського суду.
   Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                В.В.Андрієнко