ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 132/2200/17
адміністративне провадження № К/9901/44794/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 07.09.2017р. (суддя - Аліменко Ю.О.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017р. (судді - Білоус О.В., Совгира Д.І., Курко О.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною відмову відповідача у призначенні йому пенсії на пільгових умовах відповідно до вимог пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати йому пільгову пенсію відповідно до вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26.04.2017р.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач починаючи з 30.11.1987р. працював на шахті «Південна» підземним гірничим робітником 2-го розряду з повним робочим днем під землею. (а.с. 11 - 13)
З 28.03.1989р. переведений в цьому ж цеху на посаду машиніста вагоноперекидач ІІІ розряду з повним робочим днем під землею, 31.03.1990р. звільнений з даної шахти за власним бажанням, а 11.12.1990р. знову прийнятий на шахту «Південна» гірничим робітником 2 розряду з повним робочим днем під землею.
01.03.1991р. позивач переведений в цьому ж цеху дозаторником 3 розряду з повним робочим днем під землею, а 01.08.1991р. переведений в цьому ж цеху машиністом вагоноопрокидувача з повним робочим днем під землею.
11.04.1991р. позивач переведений на шахту «Північна» перекидачем з повним робочим днем під землею 2 розряду, 11.02.1995р. переведений на шахту «Південна» перекидачем підземним з повним робочим днем під землею 3 розряду, 21.03.1999р. позивач звільнений з шахти «Південна» за власним бажанням.
Судами встановлено, що обидві ці шахти входять до складу Гороблагодатського рудоуправління.
26.04.2017р. позивач після досягнення 50-річного віку звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пільгової пенсії відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». (а.с. 17зв)
Листом від 30.05.2017р. №61/03-28 відповідач відмовив у зарахуванні позивачу до пільгового стажу періодів роботи з 30.11.1987р. по 31.03.1990р. та з 11.12.1990р. по 21.03.1999р. для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відсутні архівні дані про ліквідацію підприємства, відсутні первинні архівні накази про прийом, переведення та звільнення, які підтверджують періоди роботи в даних шахтах, відсутні послідовні дані про реорганізацію та входження шахт «Південна» та «Північна» до складу Гороблагодатського рудоуправління. (а.с. 14 - 16)
Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачем протиправно не зараховано період його роботи в шахті «Південна» та «Північна» Гороблагодатського рудоуправління підземним гірничим робітником та перекидачем 3 розряду з повним робочим днем під землею, оскільки зазначений стаж роботи підтверджений відомостями його трудової книжки, архівними довідками, особовою карткою форми Т2 та іншими документами. При цьому вважає, що надані ним документи відповідають положенню Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, а тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є неправомірним та таким, що порушує її права.
Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 07.09.2017р., яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017р., позов задоволено.
Визнано протиправною відмову відповідача щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.
Зобов`язано відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу пільгову пенсію відповідно до вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26.04.2017р., тобто з часу звернення позивача до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що протягом спірних періодів позивач дійсно працював підземним гірничим робітником з повним робочим днем під землею, перекидачем підземним з повним робочим днем під землею та дозаторником з повним робочим днем під землею, був безпосередньо зайнятий повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугілля. При цьому суди виходили з того, що дана робота відповідно до Розділу I Списку №1 виробництв, цехів і посад, затв. постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173 та Розділу І Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад, затв. постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10, які були чинні на період його роботи, дає позивачу право на пенсію на пільгових умовах.
Крім того, суди виходили з того, що стаж роботи позивача на вказаних посадах підтверджується копією трудової книжки та уточнюючими довідками.
З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відсутність атестації робочого місця позивача не породжує у останнього права на зарахування такого періоду роботи до пільгового стажу.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до пункту «б» частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах,  на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації  робочих місць  -  після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок  підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993р. Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637.
Відповідно до пункту 20 цього Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств,  установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2005р. №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах  застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно пункту 4.1 цього Порядку №383 зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при  призначенні пенсії за віком на пільгових  умовах  для  зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Пунктом 4.3 цього Порядку №383 передбачено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації,  вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації  робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період  роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період  роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
За змістом пункту 4.4 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її  результати,  та  період  роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту  4.2 цього Порядку.
У Розділі І Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими і важкими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затв. постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, та Розділу І Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад, затв. постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10 містяться посади, які займав позивач, а саме - підземного гірничого робітника, машиніста вагоноопрокидувача та дозаторника.
В ході розгляду справи судами встановлено, що протягом спірних періодів позивач працював на посадах зі шкідливими та важкими умовами праці, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а тому суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано дійшли висновку про зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача та прийняли рішення про задоволення позову.
Крім того, факт роботи позивача у спірний період на зазначеній посаді підтверджено записами трудової книжки, яка в силу приписів статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №520/15025/16-а викладено правовий висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Відповідно до частин 1, 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 07.09.2017р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб                                        
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук