22-ц/804/1314/21 
                                                                                241/1231/20 
                                               
Єдиний унікальний номер 241/1231/20
Номер провадження 22-ц/804/1314/21 

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ 

27 травня   2021 року                                                                                           м. Маріуполь                                                                                           

      Донецький апеляційний суд  у складі  колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,  
секретар судового засідання – Сікора М.М., 
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши  у  відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі  апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»   на заочне рішення Першотравневого районного  суду    Донецької області від 11 січня  2021 року,  ухвалене  у складі судді Чудопалової С.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»   до ОСОБА_1    про звернення стягнення на предмет іпотеки, 
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ107/163/2008 від 11.04.2008 у розмірі 255666,65 доларів США за тілом кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки - базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 710,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавацем і іпотекодержателем, або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні звичайні ціни на цей вид майна та стягнути з відповідача судові витрати.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - відповідач) укладено кредитний договір № CM-SME107/163/2008 (далі- кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 260 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № РМ-SMЕ107/163/2008, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожною І.Г. та зареєстрований за № 2612 (надалі - договір іпотеки). Відповідно до розділу 3 Договору іпотеки, предметом Іпотеки є база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 710,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на праві власності.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та процентами.
07 вересня 2012 року Краматорським міським судом Донецької області ухвалено рішення у цивільній справі № 0528/10499/2012 (2/0528/3046/2012) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - TOB «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_2   про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME107/163/2008 від 11 квітня 2008 року в сумі 255666,65 доларів США за тілом кредиту, відсотків у розмірі 8782139,87 грн.
08 вересня 2017 року між TOB «ОТП Факторинг Україна» та TOB «ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № CM-SME107/163/2008 від 11.04.2008 перейшло до TOB «ФК «Довіра та гарантія».
26 грудня 2017 року між TOB «ОТП Факторинг Україна» та TOB «ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до умов якого TOB «ФК «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя за Договором іпотеки № РM -SME107/163/2008 від 11.04.2008.
25 лютого 2019 року Краматорським міським судом Донецької області постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у цивільній справі № 0528/10499/2012 за позовом TOB «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме: замінено стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником - TOB «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНІЯ».
Згідно Реєстру боржників, що є Додатком № 1 до Договору факторингу, у зв`язку з невиконання зобов`язань за Кредитним договором у відповідача існує заборгованість у розмірі 300311,86 доларів США, станом на дату відступлення права вимоги еквівалентно 7794372,99 грн, з яких: загальна сума боргу за кредитним договором - 255 666,65 доларів США, станом на дату відступлення права вимоги еквівалентно 6 635 639,47 грн; загальна сума процентів, нарахованих на суму боргу - 44 645,21 доларів США, станом на дату відступлення права вимоги еквівалентно 1 158 733,52 грн.

     Заочним рішенням Першотравневого суду   Донецької області від 11 січня 2021  року в задоволенні позову ТОВ  «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відмовлено. 
             Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач  подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
           Апеляційна скарга  вмотивована тим, що суд  належним чином не перевірив і не встановив відмінність способу реалізації майна при зверненні стягнення на предмет іпотеки та помилково посилався на ст. 38 Закону України «Про іпотеку», однак  позивач просив задовольнити позовні вимоги в межах іншої норми, а саме ст. 41 Закону України «Про іпотеку», що регламентує такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, як реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України Про іпотеку), на що позивач має право, в тому числі і на судових захист прав іпотекодержателя присудженими заходами зі збереження і утримання іпотечного майна до його фактичної реалізації.  

                Сторони до суду не явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому у відповідності до вимог статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без учасників справи.

      Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  підлягає   задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
        Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
        Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
        Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
         При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

               Зі справи вбачається, що 11.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CM-SME107/163/2008, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 260 000,00 доларів США.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № РМ- SME107/163/2008, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Задорожною І.Г. та зареєстрований за № 2612 (а.с.5-8).
Відповідно до статті 3 Договору іпотеки, предметом Іпотеки є база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 710,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на праві власності (а.с. 5 зворот).
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 124925938 від 23.05.2018, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташована по АДРЕСА_1 , загальна площу 710,40 кв.м., на праві приватнї власності належить ОСОБА_1 . Іпотекодержателем даного майна є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 9). Ринкова вартість вказаного об`єкта нерухомості станом на 26.06.2020 становить 330000,00 грн (а.с. 10-12)
Згідно з рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.09.2012 у цивільній справі № 0528/10499/2012 (2/0528/3046/2012) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, з відповідача на користь позивача стягнуто борг за кредитним договором № CM-SME107/163/2008 від 11 квітня 2008 року в сумі 300 311,86 доларів США, пені у розмірі 8 782 139,87 грн. та судовий збір у розмірі 3 219,00 грн (а.с.13-15).
З договору факторинку від 08.09.2017, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вбачається, що останнє відступило (передало) ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права за всіма договорами забезпечення, укладених боржниками/майновими поручителями для забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами (а.с. 19-22, 23).
26 грудня 2017 року між TOB «ОТП Факторинг Україна» та TOB «ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до умов якого TOB «ФК «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя за Договором іпотеки № РM-SME107/163/2008 від 11.04.2008.(а.с.20-23), після чого укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки між сторонами (а.с. 29-31). Зокрема, відступлено право вимоги за кредитним договором СM-SME107/163/2008 від 11.04.2008, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 25).
Відповідно до ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 25.02.2019, замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме: стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у справі № 2/0528/3046/2012 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ107/163/2008 від 11.04.2008 (а.с. 16-17).
Крім того, відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повного і своєчасного виконання іпотекодавцем всіх його боргових зобов`язань, що витікають з кредитного договору № CM-SME107/163/2008 від 11.04.2008, укладеного між іпотекодержателем та позичальником.
Пунктом 6.2 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин (далі – «іпотечні випадки»): (а) несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі; (б) порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобов`язань за ст. 5 цього Договору; (в)інших обставин, передбачених законодавством України, Кредитним договором та цим Договором.
Пунктом 6.4 договору іпотеки встановлено позасудове врегулювання правовідносин між сторонами щодо предмету іпотеки. Так, у підпункті 6.4.1. встановлено, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України. При цьому в застереженні до статті 6 договору іпотеки вказано, що сторони встановлюють, що положення пункту 6.4 з підпунктами цього договору, разом з іншими положеннями цього договору, являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, суд встановив, що  сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

            Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст. 36 Закону України Про іпотеку, застережень в п.п. 7, 4, 7.5 іпотечного договору, якими сторони погодили позасудовий спосіб врегулювання спору, при якому іпотекодержатель має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі. На підставі цього суд дійшов висновку про обрання позивачем ТОВ ФК Довіра та гарантія неналежного способу захисту прав іпотекодержателя – судового порядку, що є підставою для відмови в позові за основною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і за супутньою вимогою - про визначення заходів забезпечення збереження предмета іпотеки та/або передачі його в управління на період до його реалізації.
Погодитися з таким висновком неможливо у зв`язку із наступним. 

            В статті 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 з подальшими змінами на момент виникнення спірних правовідносин (діла за текстом – Закон № 898-IV) іпотека визначається як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
          Згідно зі ст. 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання вернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
            У частині 4 статті 33 Закону № 898-IV законодавець визначив наступні способи звернення стягнення предмету іпотеки: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса;  згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
              За змістом положень в ч. 1-2 ст. 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
                 У ч. 3 ст. 36 Закону № 898-IV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
              Саме такий спосіб і визначили сторони в іпотечному договорі у п. 6.3, 6.4 (а.с. 7). 
А згідно із ч. 2 ст. 36 Закону № 898-IV визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
          У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, серед іншого, спосіб реалізації предмета іпотеки (ч. 1 ст. 39 Закону). 
          Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України Про іпотеку); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).
           Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону № 898-IV у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
          Згідно із ст. 41 Закону № 898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону.
          Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зокрема зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності).
         Підписавши 11.04.2008 іпотечний договір, сторони (в особі первісного кредитора ЗАТ «ОТП  Банк»  і іпотекодателя ОСОБА_1 ) обумовили такі способи позасудового врегулювання спору: за п. 6.4 - звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом  продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Такий продаж проводиться з врахуванням особливостей, встановлених статтею 38 ЗУ Про іпотеку.
            Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»  звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України Про виконавче провадження. Такий спосіб, як вбачається зі змісту іпотечного договору, не обумовлювався сторонами, застереження щодо такого способу у змісті іпотечного договору відсутні. 
                Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
            Так, у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 300/282/17 (провадження № 61-2062св20), наведені висновки, що мають бути враховані і при розв`язанні даного спору.   
              Частина друга статті 36 Закону № 898-IV, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону), якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.
           Тож, іпотекодержатель використав можливість судового захисту шляхом заявлення іншого встановленого законом способу звернення стягнення на предмет іпотеки, аніж той, що у якості позасудового був обумовлений сторонами в п. 6.4.  іпотечного договору. 
          Відтак, заявлений позивачем у даній справі спосіб захисту не  підпадає під поняття способу позасудового врегулювання спору, з чим помилково ототожнив суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення. 
              Використана судом першої інстанції правова позиція Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц  стосується того випадку, коли позивачем було заявлено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до іпотечного договору, коли саме такий спосіб був визначений в самому іпотечному договорі, тобто це узгоджений сторонами спосіб позасудового врегулювання.
            Оскільки сторони у даній справі в іпотечному договорі не передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону), то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежність з юридичної точки зору обраного позивачем способу захисту і відсутність підстав для задоволення як основної позовної вимоги про звернення шляхом продажу на прилюдних торгах, так і супутньої вимоги з застосування в порядку ч. 1 ст. 39 Закону № 898-IV заявлених ТОВ «ФК Довіра та гарантія» заходів щодо забезпечення збереження і утримання предмета іпотеки, передачі його в управління на період до його реалізації (вилучення бази відпочинку – предмету потеки у відповідача і передачу її іпотекодержателю в управління, зобов`язання іпотекодателя надати позивачеві права отримувавти правовстановлюючу і технічну документацію, надання іпотекодержателю права на укладення необхідних для утримання і збереження предмету іпотеки договорів та отримання за ними доходів, та спрямування останніх на  погашення заборгованості   по кредиту та витрат, пов`язаних з утриманням і збереженням іпотечного майна). 

               Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
             Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. 
             Враховуючи, що внаслідок невідповідності висновків суду обставинам  справи, порушення норм матеріального права, оскаржене  рішення з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, то колегія суддів ухвалює  нове рішення  про задоволення позову ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»  в повному обсязі згідно  з вищенаведеним  мотивуванням. 
          Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
              Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
           Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом скасовується, то підлягають перерозподілу судові витрати зі стягненням з ОСОБА_1   на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»  судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді першої інстанції  в розмірі 4950 грн, та суми  судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції,  в розмірі 7425 грн.. 
         Керуючись  ст.374, 367, 376, 381,382  ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
               Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»      задовольнити.  
                   Заочне рішення Першотравневого районного  суду Донецької області від 11 січня  2021 року скасувати. 
                  Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»  до ОСОБА_1   про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.                 
           В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1   (ІПН НОМЕР_1 ) за кредитним договором № CM-SME107/163/2008 від 11.04.2008  року у 255666,65 доларів США за тілом кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки – - базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 710,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної  діяльності/незалежним  експертом на стадії оцінки майна під час проведення  виконавчих дій згідно з Законом України « Про виконавче провадження». 
          З метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання - передати предмет іпотеки  в управління  Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Довіра та гарантія»  на період до моменту його продажу, для чого:
- вилучити у ОСОБА_1 та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»  предмет іпотеки – базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 710,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  зобов`язати  ОСОБА_1 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ключі, пульти, коди доступу до систем охоронної та пожежної сигналізації ,  всі правовстановлюючі документи та технічну документацію, інші документи на/від будівель та споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_1 ;  
- надати право Товариству з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Довіра та гарантія» отримувати в усіх установах, підприємствах, організаціях ( в тому числі у відповідній держадміністрації, органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово- комунальних органах, в органах державно-пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в підприємствах  зв`язку, водоканалу та інших), а також Державної   реєстраційної служби, органах нотаріату, будь-яких документів, необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно   договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки – бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 
- надати право укладати будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно   договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки – бази відпочинку «Ялинка»  з  правом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»   діяти без довіреності,  підписання документів на умовах, які будуть визначені  на розсуд Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», на реалізацію інших прав, необхідних для  управління майном. 
           Стягнути з ОСОБА_1   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»  витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 4950  (чотири  тисячі дев`ятсот п`ятдесят ) гривень .
             Стягнути з ОСОБА_1   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»  витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 7425 (сім тисяч чотириста двадцять п`ять)  гривень.  
             Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
   Повний текст постанови складений 27 травня 2021 року      

             Судді                                             Є.Є. Мальцева                                                                                     

                                                                     С.А. Зайцева 

                                                                    С.А. Попова