Постанова
Іменем  України
07 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 362/228/15
провадження № 61-17437св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
учасники справи:
позивач - заступник Васильківського міськрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та  Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України»,
відповідачі: Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження) касаційну скаргу прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року в складі судді Корнієнка С. В. та  постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2015 року заступник Васильківського міськрайонного прокурора звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» (далі - ДП «ДСВ ІФРГ НАН України») та  просив визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради № 850-34-V від 23 лютого 2010 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 земельних ділянок; визнати недійсними видані на  його підставі державні акти з  відміткою про перехід права власності до   ОСОБА_1 , витребувати земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України»; та визнати відсутнім право власності ОСОБА_1 на зазначені земельні ділянки.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі державного акта на право постійного користування землею від 20 травня 2002 року ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» є належним землекористувачем земельної ділянки площею 971, 21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року припинено ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 387, 19 га, вилучено її у ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», визнано недійсним державний акт на право користування землею та скасовано його державну реєстрацію.
У подальшому, Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області розпорядилась землями, вилученими в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», та  рішеннямвід 23 лютого 2010 року передала в приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 земельні ділянки площею по 2, 000 га кожна для ведення особистого селянського господарства, розташовані по  АДРЕСА_1 . 
На підставі зазначеного рішення 02 березня 2010 року вказані особи отримали державні акти на право приватної власності, а 26 травня 2010 року на  підставі договорів купівлі-продажу вони відчужили земельні ділянки загальною площею 39, 558 га на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з чим на  державних актах вчинено відмітку про перехід права власності на земельні ділянки. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано рішення цього суду від 31 грудня 2008 року та прийнято нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено.
Зазначав, що прийняття Глевахівською селищною радою рішення щодо передачі у власність відповідачам земельних ділянок, отримання відповідачами державних актів на право власності на земельні ділянки та в подальшому відчуження їх  на  користь ОСОБА_1 відбулося незаконно, оскільки спірні земельні ділянки знаходяться у межах земель, переданих у постійне користування ДП  «ДСВ ІФРГ НАН України», і землекористувач своєї згоди на  вилучення цих земельних ділянок не давав.
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції від 15 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і  кримінальних справ від 06 вересня 2017 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди не перевірили, чи  підтверджено належними та допустимими доказами наявність порушеного права ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», чи наявні докази накладання меж земельних ділянок, внаслідок чого ухвалили рішення на припущеннях.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14  серпня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельних ділянок, прокурор не підтвердив факт накладення належних їй земельних ділянок із земельною ділянкою, що належить на праві постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України». 
Окрім цього, апеляційний суд зазначив, що при зверненні до суду в інтересах ДП  «ДСВ ІФРГ НАН України», Головного управління Держгеокадастру у Київській області прокурор не надав суду доказів на підтвердження повідомлення ним цих суб`єктів про звернення до суду з позовом в їхніх інтересах, а  також доказів неможливості захисту державних інтересів відповідними суб`єктами владних повноважень та самими позивачами, що в силу вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» унеможливлює звернення до суду саме прокурора.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2019 року прокурор Київської області звернувся до  Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14  серпня 2019 року й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій в порушення основоположних принципів цивільного судочинства не вжили заходів щодо повної та об`єктивної перевірки усіх доводів прокурора, на яких ґрунтується позов, не з`ясували дійсних обставин справи, не  дослідили надані прокурором докази, якими підтверджується, що  територія, за рахунок якої Глевахівською селищною радою передано в  приватну власність спірні земельні ділянки, належить ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», що  є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на повторний розгляд до суду апеляційної інстанції.
Окрім цього зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, у зв`язку з чим зробив безпідставний висновок про недоведеність прокурором підстав для представництва в цьому спорі, оскільки на момент пред`явлення позову положення цього Закону не були чинними.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
29 листопада 2019 року справа № 362/228/15 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
ОСОБА_1 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду               і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не  закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються          у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що  20 травня 2002 року ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» видано державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 001432-270 для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а  також переробки іншої сільськогосподарської продукції загальною площею 971, 2 га.
Рішенням Господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року було припинено право ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» користування земельною ділянкою площею 387, 19 га та визнано недійсним та скасовано державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 001432-270.
Рішенням Глевахівської селищної ради від № 850-34-V від 23 лютого 2010 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 серед інших, передано у приватну власність земельні ділянки площею по 2,000 га кожна для ведення особистого селянського господарства, розташовані по  АДРЕСА_1 . 
На підставі цього рішення 02 березня 2010 року видано державні акти серії ЯИ  № 951431 на ім`я ОСОБА_2 , серії ЯИ № 951432 на ім`я ОСОБА_3 , серії ЯИ  № 951433 на ім`я ОСОБА_4 , серії ЯИ № 951434 на ім`я ОСОБА_5 , серії ЯИ № 951435 на ім`я ОСОБА_6 , серії ЯИ № 951436 на ім`я ОСОБА_7 , серії ЯИ № 951437 на ім`я ОСОБА_8 , серії ЯИ № 951438 на  ім`я ОСОБА_9 , серії ЯИ № 951439 на ім`я ОСОБА_10 , серії ЯИ № 951440 на ім`я ОСОБА_11 , серії ЯИ № 951441 на ім`я ОСОБА_12 , серії ЯИ № 951442 на ім`я ОСОБА_13 , серії ЯИ № 951443 на ім`я ОСОБА_14 , серії ЯИ № 951444 на ім`я ОСОБА_15 , серії ЯИ № 951445 на ім`я ОСОБА_16 , серії ЯИ № 951446 на ім`я ОСОБА_17 , серії ЯИ № 951447 на ім`я ОСОБА_18 , серії ЯИ № 951448 на ім`я ОСОБА_1 , серії ЯИ № 951449 на ім`я ОСОБА_19 та серії ЯИ № 951450 на ім`я ОСОБА_20 .
Згідно із договорами купівлі-продажу від 26 травня 2010 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , здійснили відчуження земельних ділянок ОСОБА_1 , у зв`язку із чим на державних актах на право власності на  земельні ділянки були проставлені відмітки про перехід права власності на  земельні ділянки до ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року було задоволено подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення Господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року за  нововиявленими обставинами, рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові Глевахівської селищної ради про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» відмовлено.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 60 ЦПК України 2004 року (у редакції на момент пред`явлення позову) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У якості доказів на підтвердження своїх вимог прокурор надав суду листи Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області, технічну документацію та карту-схему. 
Надані прокурором докази суди вважали недостатніми для встановлення наявності накладення земельних ділянок відповідача ОСОБА_1 на  земельну ділянку ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», зокрема, у зв`язку з тим, що  листи Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області, яке є структурним підрозділом Головного Управління Держгеокадастру у Київській області, отримані від особи, заінтересованої у результаті розгляду справи, а технічна документація не містить журналу польових вимірювань, висновку органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на  використання земельної ділянки, відомостей обробки теодолітного ходу та  вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, а також документації про те, що межі землекористування Дослідного виробництва Інституту фізіології рослин і генетики були перенесені на місцевість. 
З метою з`ясування обставин, які мають значення для справи, у цій справі було призначено судову земельно-технічну експертизу. 
Відповідно до висновку судової комплексної експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2015 року № 14039/15-41/17877-7895/15-41 неможливо визначити чітке місце розташування земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», та  неможливо встановити факт накладення земельних ділянок.
Відповідно до статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Під час нового розгляду справи по суті суд першої інстанції ставив на  обговорення питання про призначення додаткової або повторної експертизи, однак, прокурор не заявляв клопотання про її проведення (т. 5, а.с. 65-65). У  суді  апеляційної інстанції прокурор такого клопотання також не заявляв (т. 6, а.с. 79-80).
Таким чином, установивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту накладення належних ОСОБА_1 земельних ділянок із земельною ділянкою, що належить на праві постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. 
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018  року в справі № 362/445/15-ц (61-3171св18) та від 20 листопада 2019 року в справі № 362/126/15-ц (61-25945св18).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки фактично зводяться до незгоди заявника з  висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В  силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами заявника, що  в  мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14  жовтня 2014 року, який на момент пред`явлення позову (січень 2015 року) не був чинним (Закон набрав чинності 15  липня 2015 року), внаслідок чого зробив помилковий висновок про недоведеність прокурором підстав для представництва в цій справі.
Отже, постанова апеляційного суду підлягає зміні в мотивувальній частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції залишити без змін, постанову апеляційного суду змінити шляхом виключення з її мотивувальної частинипосилання на застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14  жовтня 2014 року та висновку про недоведеність прокурором підстав для представництва в цій справі, у іншій частині залишити без змін.
Оскільки Верховний Суд змінює оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, але виключно в  частині мотивів його ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу прокурора Київської області задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року змінити, виключити з її мотивувальної частини посилання на застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14  жовтня 2014 року та  висновок про недоведеність прокурором підстав для представництва в цій справі. 
В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Ю. Тітов	
Судді:	Н. О. Антоненко  І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук