ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17073/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.	
           за участю секретаря:	 	Волошка О. Л.	

представника позивача Симбірцева Є. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 10.02.2021) у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Київхліб" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "Київхліб" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якій просить суд визнати податкові повідомлення-рішення від 22.04.2020 №0001234205, №0001244205 та №0001224205.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року позов приватного акціонерного товариства "Київхліб" задоволено у повному обсязі. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі не дав належної оцінки господарським взаємовідносинам, що мали місце між позивачем ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс", ТОВ "Оілінвест" та ТОВ "Нортрік", не досліджено первинну документацію та не надано оцінку доводам податкового органу викладеним в акті перевірки щодо відсутності у вказаних суб`єктів господарювання можливості виконати свої зобов`язання за правочинами укладеними з позивачем.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив зареєстрований 26.03.2021 р. за вх. № 12407, у якому позивач наголошує, що в апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних підстав та доводів для спростування висновків та позиції суду.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, осіб що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства "Київхліб" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з: ТОВ "Трейдфіст" за січень-лютий 2019 року, ТОВ "Дункан Компані" за січень-лютий, травень 2019 року, ТОВ "Фірма "Сонікс" за грудень 2018 року, ТОВ "Оілінвест" за вересень-грудень 2018 року та ТОВ "Нортрік" за січень-липень 2017 року з відповідним їх відображенням у податковій звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств за 2016 рік, 3 квартали 2017 року, 2018 рік, І півріччя 2019 року. За результатом проведеної перевірки складено акт від 20.03.2020 №548/28-10-42-05/00381574 (надалі - акт перевірки).
Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме:
- п. 44.1, ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу з урахуванням п. 5 Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306 та 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.7.1999 №996-ХІV, в результаті встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік у сумі 11 820 649 грн, три квартали 2017 року у сумі 13 986 724 грн, півріччя 2019 року у сумі 12 823 903 грн та заниження податку на прибуток підприємства всього в сумі 20 432 172 грн, в тому числі: за 2016 рік - на 141 665 грн, за три квартали 2017 року - на 1 136 491 грн, за 2018 рік - 3 602 060, за півріччя 2019 року - 15 551 956 грн;
- п.п. "а" п. 198.1, п. 198.2 абзаців першого і другого п.п. 198.3 та п.198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Кодексу, в результаті встановлено заниження зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 17 497 602 грн. в тому числі:  серпень 2017 року в сумі 473 090 грн; вересень 2017 року в сумі 1 399 173 грн; грудень 2018 року в сумі 423 460 грн; лютий 2019 року в сумі 7 070 190 грн; березень 2019 року в сумі 5 456 065 грн; травень 2019 року в сумі 2 851 917 грн. Крім того, завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду:  січень 2017 року в сумі 175 510 грн; лютий 2017 в сумі 368 897 грн; березень 2017 в сумі 611 579 грн; квітень 2017 в сумі 884 458 грн; травень 2017 в сумі 1 254 526 грн; червень 2017 в сумі 1 468 472 грн; липень 2017 в сумі 1 695 970грн; серпень 2017 в сумі 1 222 880грн; вересень 2018 в сумі 488 078грн; жовтень 2018 в сумі 911 794 грн; листопад 2018 в сумі 1 388 336грн; грудень 2018 в сумі 2 911 781грн; січень 2019 в сумі 6 458 821 грн; лютий 2019 в сумі 6 391 981грн; березень 2019 в сумі 935 916 грн; квітень 2019 в сумі 935 916 грн; травень 2019 року в сумі 4 070 886 грн.
Не погоджуючись з висновками акта перевірки, позивачем подано письмові заперечення на вказаний акт перевірки, які листом від 16.04.2020 №15397/10/28-10-42-05-10 залишено без задоволення, а висновки акта перевірки залишено без змін.
Офісом великих платників податків ДПС 22.04.2020 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
- №0001224205, за яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 11 820 649,00 грн відображеного у декларації № 9271322487 від 06.02.2018, у розмірі 13 986 724, 00 грн, відображеного у декларації №9229152558 від 03.11.2017 року, у розмірі 12 823 903,00 грн, відображеного у декларації №9170784352;
- №0001234205, а яким ПрАТ "Київхліб" донараховано податкове зобов`язання з податку прибуток приватних підприємств у розмірі 30 648 258,00 грн, у тому числі за основним платежем - 20 432 172,00 грн та за штрафною (фінансовою) санкцією - 10 216 086,00 грн;
- №0001244205, за яким ПрАТ "Київхліб" донараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 26 246 403,00 грн, у тому числі за основним платежем - 17 497 602 грн та за штрафною (фінансовою) санкцією - 8 748 801,00 грн.
З метою адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою 29.04.2020 №727 (вх. від 04.05.2020 №17070/6), проте рішенням від 24.06.2020 №20059/6/99-00-06-02-02-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін. 
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують його законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює   Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником).
Відповідно до статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.
До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
При цьому, згідно з підпункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37   Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України   право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
В силу норми п.198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно із п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.
Водночас, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Також, відповідно до пунктів 85.2, 85.4 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Між тим, відповідно до пунктів 2.4, 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі №804/5599/15 (адміністративне провадження №К/9901/42187/18) правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця (замовника) належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на формування зобов`язань із сплати податку на прибуток та податку на додану вартість вплинуло формування валових витрат та податкового кредиту за рахунок взаємовідносин з ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс", ТОВ "Оілінвест" та ТОВ "Нортрік", які на переконання податкового органу не мали реальних наслідків. 
Отже, надаючи оцінку правомірності винесення рішення суду першої інстанції та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень дослідженню підлягає факт реальності господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами-постачальниками.
Як вбачається з матерів справи, між позивачем та ТОВ "Трейдфіст" (Постачальник) 10.01.2019 року укладено договір поставки № СГ10/01, за умовами якого ТОВ "Трейдфіст" зобов`язувалось передати у встановлений договором термін товар у власність позивача товар.
Відповідно до пункту 1.2 товаром, що поставляється за договором є сільськогосподарська продукція та продукти її переробки, яка визначається сторонами у Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору. 
Пунктами 3.1, 3.2 вказаного договору передбачено, що поставка товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість товару в кожній партії та строк поставки партії товару вказується у відповідній специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.
Поставка товару здійснюється на умовах та в пункті (місці), що вказані у відповідній специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до пункту 3.3 договору, при здійсненні поставки партії товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали наступних документів: видаткову накладну, податкову накладну в електронному вигляді та копвю квитанції № про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, копію посвідчення якості на товар, або будь-який інший документ, що посвідчує якість  товару, акт приймання передачі партії товару.
В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем як до перевірки так і до суду надано копії специфікацій, накладних, актів приймання-пердачі та товарно-транспортних накидних. 
Відповідно до змісту специфікації № 1 від 10.01.2019 до договору поставки від 10.01.2019 №СГ10/01 сторони погодили, що ТОВ "Трейдфіст"  здійснює поставку кукурудзи 3-го класу українського походження, врожаю 2018 р. у кількості 2 222,00 тонн (+/- 10 %) за ціною 5048,40 грн. за 1 тонну на загальну орієнтовну суму 11 217 544,80 грн. з ПДВ до 31.01.2019р. Пункт поставки : ВАТ "Суднобудівний завод "Океан", м.Миколаїв, Заводська площа 1 та/або ТОВ "МСП Ніка-Тера" м. Миколаїв, вул. Айвазовського,23. Умови поставки -СРТ.
Згідно з Специфікацією № 2 від 19.02.2019 р. до Договору Постачальник постачає кукурудзу 3-го класу українського походження, врожаю 2018 р. у кількості 6330,00 тонн (+/-10 %) за ціною 4740,00 грн. за 1 тонну на загальну орієнтовну суму 30 004 200 грн. з ПДВ до 30.04.2019р. Пункт поставки : м.Миколаїв, вул. Заводська 9 ТОВ "Дунайська судноплавно-стівідорна компанія" та/або ТОВ "МСП Ніка-Тера" м. Миколаїв, вул. Айвазовського,23 та /або м. Миколаїв,вул. Айвазовського, 15 ТОВ "Лентакс-Юг" та /або м. Южне, порт Южний, причал 16. Умови поставки -СРТ.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що наданою документацією у повній мірі підтверджується факт виконання ТОВ "Трейдфіст" своїх зобов`язань за вказаним правочин.
Колегія суддів не вправі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається із наданих доказів, в підтвердження передачі товару від ТОВ "Трейдфіст" позивачу до матерів справи надано копії актів прийому-передачі № 1 від 16.02.2019 та від 23.02.2019, № 2 від 20.02.2019, № 3 від 21.02.2019, №4 від 22.02.2019,  № 5 від 22.02. 2019, №6 від 25.02.2019, № 8 від 27.02.2019, які від імені позивача підписані ФОП ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 70-71, 138-143).
Відповідно до доводів позивача представництво інтересів товариства ФОП ОСОБА_1 здійснювалось на підставі договору доручення № 02/01-19Д від 02.01.2019 року.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору доручення ФОП ОСОБА_1 зобов`язувалась надати позивачу послуги з представництва інтересів ПАТ «Київхліб»  перед третіми особами на території України з метою виконання позивачем договорів, контрактів, предметом яких є придбання та/або продаж/поставка/передача на комісію сільськогосподарської продукції , для чого на ФОП ОСОБА_1 покладено обов`язок з фактичного прийому/передачі сільськогосподарської продукції та складання первинних документів (т. 3 а.с. 109-112).
При цьому, умовами п. 2 вказаного договору ФОП ОСОБА_1 зобов`язана виконати надані доручення особисто, без права передоручення. 
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із змісту актів приймання-передачі, уповноваженою особою позивача складання таких та фактичний прийом товару, у значних кількостях, відбувалось одночасно у декількох містах України, зокрема в м. Южне Одеської області понад 1  000 тон та близько 100 тон в м. Миколаїв.
Слід зауважити, що не зважаючи на встановлений договором доручення обов`язок особистого прийому товару, на наданих позивачем товарно-транспортних накладних відсутня відмутка ФОП ОСОБА_1 про отримання товару, що на переконання суду підтверджує доводи податкового органу з приводу формального оформлення позивачем документації без реальної поставки товару. 
Відповідно до наданих позивачем товарно-транспортних-накладних, 22.02.2019 року поставка від  ТОВ "Трейдфіст" здійснювалась  за адресою Одеська область, м. Южне, порт Южний, причал 16 ТОВ «ТІС-Зерно», близько 30 автомобілів із навантаження понад 30 тон кожний, що перевищує відомості викладені акті приймання-передачі, та за адресою : м. Миколаїв, вул.. Айвазовського, 23 ТОВ «МСП «Ніка-Тера»  близько 100 тон (т. 10 а.с. 9-39, 97-99).
Крім того, з аналізу наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що послуги з перевезення вантажів від ТОВ "Трейдфіст" позивачу надавались рівними фізичними особами-підприємцями (кожний автомобіль, оформлено на іншого підприємця), при цьому відповідно до баз даних ДПС України встановлено, що ТОВ "Трейдфіст"  не нараховувало та не виплачувало фізичним особам - фактичним власникам транспортних засобів будь-яких доходів. 
Натомість відповідно до даних перевірки, податковим органом встановлено, що ТОВ "Трейдфіст" у вказаний період відображено у звітності отримання транспортних послуг виключно від ТОВ "Байт Індастрі", однак, згідно даних «Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України ТОВ "Байт Індастрі" не зареєстровано автомобільний транспорт.
Крім того, проведеною перевіркою не встановлено факту виробництва та/або придбання ТОВ "Трейдфіст" у період листопад 2018 - березень 2019 року кукурудзи врожаю 2018 року.
На підставі аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "ТРЕЙДФІСТ" за весь період ведення господарської діяльності податковим органом встановлено,  ТОВ "ТРЕЙДФІСТ" штучно сформовано податковий кредит для подальшого штучного формування податкового кредиту покупців. Про штучний характер сформованого податкового кредиту ТОВ "ТРЕЙДФІСТ" за весь період ведення господарської діяльності свідчить аналіз попередньої діяльності підприємства, відсутність трудових ресурсів, матеріально-технічної бази для забезпечення діяльності підприємства, відсутність укладених правочинів з третіми особами для забезпечення статутних видів діяльності, відсутність оформлення необхідних супутніх придбанню у постачальників товарів документів у т.ч. на перевезення та зберігання особливих товарів, які мають обмежений термін придатності та спеціальний характер зберігання, підозрілий характер створення та реєстрації учасників ланцюга постачання товару та відповідного руху ПДВ. відсутній фінансовий результат від здійснених у періоді звірки фінансово-господарських операцій.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу, що надані позивачем докази не підтверджують реального настання наслідків за правочинами укладеними позивачем з ТОВ "ТРЕЙДФІСТ". 
Також з матерів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ "Дункан Компані" 16.01.2019  укладено договів поставки №СГ16/01, відповідно до умов якого ТОВ "Дункан компані" (постачальник) зобов`язувалось поставити та користь позивача товар. Кількість товару в кожній партії та строк поставки партії товару вказується у відповідній Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору. Поставка товару за Договором здійснюється на умовах та в пункті (місці), що вказані у відповідній Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до Додатку 1 від 05.04.2019 до Специфікації №1 від 16.01.2019 до Договору від 16.01.2019 №СГ16/01 сторони дійшли згоди продовжити строк оплати покупцем товару, поставленого за Специфікацією №1, визначивши, що покупець зобов`язаний оплатити товар, поставлений за Специфікацією №1, не пізніше 31.10.2019.
В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем до матеріалів справи додано копії актів прийому-передачі товару від 16.05.2019 №5, від 17.05.2019 №6, від 20.05.2019 №7, від 21.05.2019 №8, від 22.05.2019 №9, від 23.05.2019 №10, від 24.05.2019 №11, від 27.05.2019 №12, від 28.05.2019 №13 від 29.05.2019 №14, від 30.05.2019 №15, від 31.05.2019 №16 та від 31.05.2019 №17.    
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з ТОВ "Дункан Компані" погоджено Специфікацію № 1 від 16.01.2019 року до договору поставки № СГ16/01, за якою постачальник постачає кукурудзу 3-го класу українського походження, врожаю 2018 р. у кількості 1993,00 тонн (+/-10 %) за ціною 5048,40 грн. за 1 тонну на загальну орієнтовну суму 10 061 461,20 грн. з ПДВ до 31.03.2019р. Пункт поставки: ВАТ "Суднобудівний завод "Океан", м.Миколаїв, Заводська площа 1 та/або ТОВ "МСП Ніка-Тера" м. Миколаїв, вул. Айвазовського,23. Умови поставки - СРТ.
Згідно з Специфікацією № 2 від 19.02.2019 до Договору постачальник постачає кукурудзу 3-го класу українського походження, врожаю 2018 р. у кількості 2535,00 тонн (+/- 10 %) за ціною 4740,00 грн. за 1 тонну на загальну орієнтовну суму 12 015 900 грн. з ПДВ до 30.04.2019р. Пункт поставки : м. Миколаїв, вул. Заводська 9 ТОВ "Дунайська судноплавно-стівідорна компанія" та/або ТОВ "МСП Ніка-Тера" м. Миколаїв, вул. Айвазовського,23 та /або м. Миколаїв,вул. Айвазовського, 15 ТОВ "Лентакс-Юг" та /або м. Южне, порт Южний, причал 16. Умови поставки -СРТ.
Згідно з Специфікацією № 3 від 16.05.2019 р. до Договору Постачальник постачає кукурудзу 3-го класу українського походження, врожаю 2018 р. у кількості 7300,00 тонн (+/- 10 %) за ціною 4914,00 грн. за 1 тонну на загальну орієнтовну суму 35872200 грн. з ПДВ до 31.05.2019р. Пункт поставки ВАТ "Суднобудівний завод "Океан", м. Миколаїв, Заводська площа 1 та/або ПАТ "Чорноморський суднобудівний завод,  м. Миколаїв, вул. Індустріальна 1 та/або та/або ТОВ "МСП Ніка-Тера" м. Миколаїв, вул. Айвазовського,23 та /або ТОВ "Tic-зерно" м.Южне, порт Южний, причал, 16 та/або ТОВ "Ки.мод", м. Кам`янське, вулю Широка №351А та/або м. Миколаїв,вул. Айвазовського, 15 ТОВ "Лентакс-Юг". Умови поставки - СРТ.
Слід зауважити, що матеріали справи не містять товарно-транспортних накладних, що підтвердили факт поставки товару від ТОВ "Дункан Компані" позивачу. 
Натомість проведеною перевіркою встановлено, що відповідно до податкових баз даних, ТОВ "Дункан Компані" у період поставки товарів на корить позивача отримувало послуги з транспортного перевезення лише від ТОВ "БАЙТ ІНДАСТРГ», при цьому, у вказаного суб`єкта господарювання відсутні транспортні засоби необхідні для здійснення перевезення близько 12 тис. тон зерна. 
Також між позивачем та ТОВ "Фірма "Сонікс" (постачальник) 30.11.2018 року укладено договір поставки №30/11-18, відповідно до змісту якого ТОВ "Фірма "Сонікс" зобов`язувалось поставити на користь позивача товар. Товар, що поставляється за договорм, є сільськогосподарська продукція, яка визначається сторонами у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього Договору.
Згідно з пп. 3.1 вказаного Договору поставка товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість товару в кожній партії та строк поставки партії товару вказується у відповідній Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору. 
В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем до матеріалів справи додано копії актів прийому-передачі товару від 03.12.2018 №1, від 04.12.2018 №2, від 05.12.2018 №3, від 06.12.2018 №4 та видаткові накладні (т. 3 а.с. 81-89). 
Також надано Специфікацію № 1 від 30.11.2018 р., за якою постачальник постачає кукурудзу українського походження, врожаю 2018 р. у кількості 2050,00 тонн (+/- 10 %) за ціною 4740,0 грн. за 1 тонну на загальну орієнтовну суму 9 717 000,00 грн. з ПДВ до 31.12.2018р. Пункт поставки : ВАТ "Суднобудівний завод "Океан", м.Миколаїв, Заводська площа 1. Умови поставки -СРТ.
Також між Позивачем (покупець), було укладено договір поставки №13632 від 04.07.2018 з ТОВ "Оілінвест" (постачальник) відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар - олію соняшникову рафіновано та нерафіновану (надалі- товар) на умовах, визначених цим Договором та в специфікаціях, що узгоджені сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору.
Пунктом 1.2. визначено, що в кожній специфікації сторони повинні узгодити наступні умови: повна назва товару, визначена родовими та індивідуальними ознаками, асортимент товару (за наявності сортамент, номенклатура, сорт, група, підгрупа, вид, марка, розмір Товару відповідно нормативній документації), ціна за одиницю товару, місце поставки товару, строки (термін) поставки товару, інші умови та вимоги до якості та безпечності товару, поставку якого зобов`язується здійснити постачальник.
Пунктом 2.4. договору визначено, що ціна, асортимент та інші характеристики товару, що постачається відображаються у накладній, яка має відповідати погодженій сторонами специфікації.
Позивачем до матеріалів справи додано копії специфікацій від 27.08.2018, від 24.09.2018, від 07.09.2018, від 01.10.2018, від 16.11.2018, від 22.10.2018, від 30.11.2018,  від 05.11.2018, від 19.12.2018 відповідно до яких постачальник мав здійснити поставку олії соняшникової рафінованої у кількості 454 653, 00 кг з толерансом поставки +/- 10 % орієнтовною вартістю 11 326 435,88 грн.
При цьому, із змісту специфікацій вбачається, що сторонами не погоджено місце поставки та строки. 
Також слід зауважити, що позивачем не надано доказів фактичного отримання від ТОВ "Оілінвест" товару. Позивачем до матеріалів справи додано копії видаткових накладних, від 12.12.2018 №555, від 05.12.2018 №541, від 03.12.2018 №523, від 13.11.2018 №492, від 02.11.2018 №459, від 27.12.2018 №591, від 23.11.2018 №508, від 20.11.2018 №504, від 16.11.2018 №489, від 23.10.2018 №441, від 18.10.2018 №432, від 12.10.2018 №410, від 10.10.2018 №413, від 04.10.2018 №389 та ін., однак із змісту таких неможливо встановити куди поставлявся товар та ким, від імені позивача отриманий, оскільки видаткові накладні містять виключно прізвище особи без зазначення відповідної посади, також не надано докази, що особи вказані у видаткових накладних уповноважені на отримання матеріальних цінностей та на контролю отриманого товару (т. 3 а.с. 138-234).
Як зазначено позивачем, з чим погодився суд першої інстанції, транспортна діяльність не є профільною для позивача, а тому організація доставки продукції до покупців здійснюється із залученням інших суб`єктів господарювання - перевізників, зокрема, у випадку з ТОВ "Оілінвест" перевезення товару здійснювалось за участю автомобільного перевізника ТОВ «Мікс Авто»
Поряд із цим, податковим органом встановлено не лише відсутність у вказаного суб`єкта господарювання спеціально обладнаних авто, а згідно даних «Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України від ТОВ «Мікс Авто» не зареєстровано автомобільний транспорт взагалі, що виключає можливість здійснення на користь позивача поставки та відповідно нівелює значення наданих товарно-транспортних накладних як первинних документів. 
Слід зауважити, що у всіх випадках, позивачем до матерів справи не надано жодного доказу обліку у товариства поставленого ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс" та ТОВ "Оілінвест" товару, відсутні складські квитанції, картки складського обліку товару, дозволи, свідоцтва, що підтверджують походження та/або якість товару, та будь-які інші документи щодо походження товару.
Також податковим органом встановлено, а позивачем не заперечується, що ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс" та ТОВ "Оілінвест" не являються виробниками придбаної за договорами поставки продукції, поряд із цим встановити походження такого товару не виявилось можливим. 
Позивачем до матерів справи надано численні докази реалізації у наступних періодах сільськогосподарської продукції (кукурудзи та олії соняшникової), які розцінено судом першої інстанції як доказ придбання такої продукції у ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс" та ТОВ "Оілінвест" однак такі не підтверджують, що реалізований товар отримано позивачем саме від сказаних суб`єктів господарювання. 
Також, з матерів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ "Нортрік" 27.01.2016 року укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №101, відповідно до умов якого  ТОВ "Нортрік" зобов`язувалось надати позивачу послуги з доставки автомобільним транспортом довірені відправником хлібобулочні вироби , кондитерські вироби, сухарно-бараночні вироби, іншу продукцію, яка зазначається в товарно-транспортних документах (надалі- вантаж) з місця відправлення до місця (пункту) призначення (відвантаження) і видати вантаж уповноваженій на отримання особі (вантажоодержувачу).
Пунктом 2.3 Договору визначено, що момент та факт прийняття вантажу до перевезення перевізником водієм, водієм-експедитором перевізника після його навантаження фіксується та підтверджується першим товарно-транспортним документом, що підписаний відправником та перевізником (водієм, водієм-експедитором перевізника).
Пунктом 3.1. Договору погоджено, що розмір плати (ціна Договору) за перевезення та інші операції, послуги, пов`язані з перевезенням, визначаються Сторонами в Додатку №3 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною.
При цьому, пунктом 2.1 договору встановлено, що перевізник зобов`язується здійснювати перевезення вантажів автомобілями які є власністю перевізника власним транспортом, або які залучені для організації перевезень у інших осіб на підставах не заборонених чинним законодавством. 
В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем до матерів справи додано численні товарно-транспортні накладні (т. 6,7,8).
Як встановлено податковим органом, за ТОВ "Нортрік" у період надання послуг з перевезення вантажів власний транспорт не обліковувався, а відповідно до поданої податкової звітності, вказаним суб`єктом господарювання отримувались послуги від інших суб`єктів господарювання, таких як ДП "Укравтогаз", ТОВ " ТЕК Маркет ", ДП "Фактор Карт", ТОВ " Бізнес Старк " у яких також відсутні транспортні засоби. 
При цьому, відповідно до баз даних, автомобілі вказані в товарно-транспортних накладних належать фізичним особам, однак встановити яким саме чином такі залучались до поставки продукції яку виробляє позивач також не являється можливим. 
З огляду на встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу щодо безпідставності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за рахунок вище вказаних господарських операцій.
Зокрема, за результатами проведення перевірки встановлено, що по взаємовідносинам між позивачем та ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс" та ТОВ "Оілінвест" не можливо встановити походження товару та можливість вирощування цього товару у контрагентів по ланцюгу постачання. В обґрунтування вказаної позиції контролюючий орган посилається на відсутність у ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс" та ТОВ "Оілінвест" земельних ділянок та виду господарської діяльності - складське господарство. Контролюючим органом зроблено висновок про відсутність походження товару, придбаного позивачем та наявності ознак фіктивності по господарським операціям з ДП ДАК "Хліб України "Роменський КХП".
За наслідками опрацювання податкової інформації, яка відповідно до статті 74 Податкового кодексу України використовується для виконання покладених на контролюючі органи завдань, встановлено відсутність факту (джерела) законного введення в обіг та відсутність факту реального одержання товару ТОВ "Трейдфіст", ТОВ "Дункан Компані", ТОВ "Фірма "Сонікс" та ТОВ "Оілінвест"  для реалізації позивачу.
При цьому колегія суддів враховує, о сам по собі факт порушення контрагентами позивача податкового законодавства не може свідчити про нікчемність правочинів укладених з позивачем, однак в сукупності з аналізом наданої документації, існуючими розбіжностями та неточностями є додатковим доказом в підтвердження укладення правочину без мети настання реальних наслідків. 
Факт реальності характеру вчинення відповідних господарських операцій може мати місце лише при дослідженні усіх доказів як кожного окремо, так і в сукупності, з метою встановлення дійсних обставин.
Відсутність в матеріалах справи відповідних доказів, які свідчили б про рух товару, доказів його транспортування та отримання від контрагента по ланцюгу постачання свідчить про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарських операцій.
При цьому, встановлені за результатами перевірок контрагентів даних про недоведеність товарності операцій по ланцюгу постачання та факту придбання безпосередніми контрагентами позивача зерна, його транспортування, складського зберігання, має оцінюватись як доказ безтоварності поставки між позивачем та постачальником, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №814/1932/17, адміністративне провадження №К/9901/15857/19.
Суд також вказує на відсутність у справі складських документів на зерно, документів (сертифікатів) щодо проходження карантинного, санітарного, ветеринарного контролю, сертифікатів відповідності за нормам Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".
Крім того, у справі відсутні документи, які підтверджують договірні відносини позивача та постачальників із зерновим складом, зокрема договори складського зберігання зерна, акти приймання-передачі послуг та докази їх оплати.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що документально оформлені документи щодо поставки позивачу товару, що ідентифікується за найменуванням (характеристикою) не підтверджується реальним його одержанням (придбанням) від постачальника, а відсутність придбання товару по ланцюгу постачання свідчить про нереальність здійснення поставки (продажу) товару на користь позивача. 
Надані позивачем копії первинних документів по взаємовідносинам із вказаними постачальниками лише фіксують господарські операції та не підтверджують їх товарність. 
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що доводи Відповідача підкріплені належними та допустимими доказами, які підтверджують правомірність оскаржуваного рішення.
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи   відповідача викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та прийняттю нового рішення, згідно з яким у задоволенні адміністративного позову позивачу слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Київхліб" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Київхліб" відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                О. О. Беспалов	
Суддя 	            А. Б. Парінов 	
Суддя	                      В. Ю. Ключкович	

(Повний текст постанови складено 26.04.2021 р.)