Номер провадження: 33/813/722/21
Номер справи місцевого суду: 947/8864/21 
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,
при секретарі Павлючук Ю.В.,
за участю: ОСОБА_1 та її адвоката Єлуашвілі І.В.,
переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Єлуашвілі Ігоря Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №063046 від 07.03.2021р., ОСОБА_1 07 березня 2021 року о 23.00 год. керувала автомобілем «Мерседес», н/з НОМЕР_1 , по вул. Академіка Вільямса в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовилась. Такими діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. Також стягнуто судовий збір 454 гривень (а.с. 29-32).
Не погоджуючись з вказаною постановою суду, адвокат Єлуашвілі І.В. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 36-48).
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її адвоката Єлуашвілі І.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Згідно із ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103. 
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку,  особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Поліцейським на місці зупинки транспортного засобу проводиться огляд з використанням спеціальних технічних засобів, лише відносно осіб, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1   адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №063046 від 07.03.2021р. (а.с. 2);
2)поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 3-4);
3)відеозаписом із нагрудних відеокамер працівників поліції (диск а.с. 6).
Питання наявності у діях водія порушень ПДР та визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення лежить у юридичній площині і відноситься виключно до компетенції суду.
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 07 березня 2021 року о 23.00 год. керувала автомобілем «Мерседес», н/з НОМЕР_1 , по вул. Академіка Вільямса в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, та в порушення вимог п. 2.5 ПДР відмовилась на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду в медичному закладі, та приймала участь у тесті на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Апеляційним судом був досліджений наданий працівниками патрульної поліції повний відеозапис з нагрудних відеокамер, з якого чітко вбачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб «Мерседес», н/з НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , після чого докладно роз`яснили останній причину зупинки. Далі в ході розмови працівники поліції зазначили, що у ОСОБА_1 наявні ознаками алкогольного сп`яніння, в тому числі запах алкоголю, та їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу Драгер.
При цьому, відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 декілька разів намагалась продути в Драгер, однак прилад не надавав жодного результату, ОСОБА_1 не вдихала достатньої кількості повітря, постійно зупинялась, робила короткі видохи повітря, при цьому не звертала уваги на вказівки працівників поліції відносно правильного використання алкотестеру Драгер.
Із відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 провокувала працівників поліції, намагалась уникнути складання протоколу, хотіла домовитись про уникнення відповідальності, а саме говорила до працівників поліції «зробіть мені подарунок на 08 березня, я нікому не повідомлю», «я не хочу проходити огляд, хочу додому, мене діти чекають», «давайте я заплачу штраф і поїду далі, підіть мені на зустріч», «я не відмовляюсь, але проходити огляд не буду, тому відпустіть мене», «відпустіть мене, бо я не буду не погоджуватись на проходження огляду, ні відмовлятись» (диск а.с. 6).
На думку апеляційного суду, такі дії ОСОБА_1 вказують на те, що вона симулювала проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та всіляко ухилялась від продування в алкотестер Драгер, симулювала проходження огляду та фактично саботувала огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Таким чином, зазначений відеозапис з нагрудних відеокамер відображає із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 , її поведінку та те, що працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння і оформлення результатів такого огляду. 
Відеозапис з нагрудних відеокамер працівників поліції, є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. Крім того, підтверджує обставини, викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення. Доказів, що цей відеозапис сфальсифіковано чи на ньому відображено інші обставини, матеріали справи не містять.
Зазначений відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Отже, надання поліцейським до суду доказів є виконанням покладеного на нього обов`язку і не свідчить про недопустимість таких доказів.
Апеляційний суд також не може прийняти до уваги наданий ОСОБА_1 . Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 самостійно пройшла в медичному закладі огляд на стан алкогольного сп`яніння, та згідно лабораторного дослідження встановлено, що в неї «не виявлено ознак алкогольного сп`яніння», за наступних підстав.
Частиною 4 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №063046 від 07.03.2021р., моментом встановлення підстав для огляду особи на стан алкогольного сп`яніння є 23 год. 00 хв. 07 березня 2021 року.
При цьому, згідно Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, він був складений – 08 березня 2021 року о 01 год. 30 хв., крім того огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводився без присутності поліцейського, що ставить під сумнів те, що при проведенні обстеження були дотриманні вимоги ст. 266 КУпАП і не порушено проміжок часу необхідного для огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно із ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Твердження в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу в медичний заклад з метою виявлення стану сп`яніння, апеляційний суд визнає надуманими, оскільки ОСОБА_1 взагалі відмовилась від будь-якого проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, а тому в працівників поліції були відсутні підстави для написання та долучення до матеріалів справи, направлення для огляду в закладі охорони здоров`я.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 викладена суть правопорушення, що не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як остання не передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів, з огляду на наступне.
З 01 липня 2020 року стаття 130 КУпАП дійсно згідно Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року зазнала змін та передбачала відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами.
В той же час, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №720-IX від 17 червня 2020 року, відповідні положення з Закону України №2617-VII від 22 листопада 2018 року були виключені. Вказаний закон набрав законної сили 03 липня 2020 року.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №720-IX від 17 червня 2020 року, набрав законної сили у визначеному законом порядку, положення цього Закону такими, що не відповідають Конституції України не визнавалися, після 03 липня 2020 року будь-які інші зміни до ст. 130 КУпАП не вносилися.
Крім того, згідно роз`яснень від 20 липня 2020 року Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, з 03 липня 2020 року ст. 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом №2617-VIII.
Відповідно до ч. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
На підставі вищенаведеного, та оскільки ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення – 07 березня 2021 року, тобто після 03 липня 2020 року, вона підлягає притягненню до відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за правилами КУпАП в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2617-VIII.
Отже, суд першої інстанції розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вірно застосував редакцію частини 1 статті 130 КУпАП відповідно до Закону №720-IX, яка діє під час і за місцем вчинення правопорушень.
Апеляційний суд також критично відноситься до доводів апеляційної скарги, відносно того, що ОСОБА_1 не вживала алкогольних напоїв, а запах алкоголю в салоні її транспортного засобу був обумовлений насправді тим, що алкоголь вживала подруга, яка була її пасажиркою, оскільки зазначене в даному випадку не має правового значення, не може бути підставою для закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, тому що ОСОБА_1 згідно із п. 2.5 ПДР України зобов`язана була на вимогу поліцейського, в якого виникли припущення щодо перебування саме водія в стані алкогольного сп`яніння, пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення нею вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
Зазначений висновок суду також відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Тому, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Єлуашвілі Ігоря Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький