18.06.21
22-ц/812/1221/21
Справа №484/44/21 Головуючий суду першої інстанції – Максютенко О. А.
Провадження №22-ц/812/1221/21  Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.                      

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року                                                                  м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року, ухвалене за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.
24 листопада 2010 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 09 листопада 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 41 024,53 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 35 240,87 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 5783,66 грн.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір в сумі 2102 грн.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначав, що між сторонами не було узгоджено розміру процентів за користування кредитними коштами, а тому заявлена Банком заборгованість по їх сплаті є безпідставною. Щодо заборгованості за тілом кредиту відповідачем вказано, що його розмір є неправильним, оскільки банком не враховано здійснені ним погашення заборгованості.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити.
У квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» подало до суду заяву про зменшення позовних вимог до 36 076,63 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредита – 35240,87 грн та заборгованість за простроченими відсотками – 835,66 грн.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року у задоволенні позову Банку відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що Банком не доведено наявність між сторонами домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, а враховуючи розмір коштів внесених відповідачем, заборгованість в нього відсутня. 
Не погодившись із вказаним рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини 1 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.  Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 
Позичальник погодився, про що свідчить довідка про умови кредитування з його підписом, що процентна ставка за договором буде становити 2,5% на місяць (30% на рік) із розрахунку 360 днів у році (а.с.132).
Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, відповідачем не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. 
Протягом дії договору позичальником було отримано п`ять карток: 16 грудня 2009 року строком дії до 30 листопада 2013 року, 30 листопада 2010 року строком дії до 30 листопада 2012 року, 12 грудня 2012 року строком дії до 31 липня 2016 року, 17 серпня 2016 року строком дії до 30 травня 2019 року, 06 травня 2019 року строком дії до 31 березня 2023 року.
12 грудня 2012 року ОСОБА_1 . Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 15 000 грн, який у подальшому 31 грудня 2014 року зменшено до 12 000 грн. 10 березня 2015 року його збільшено до 15 000 грн, 20 червня 2017 року збільшено до 20 000 грн, 18 жовтня 2017 року збільшено до 25 000 грн, а 01 червня 2020 року зменшено до 0 грн.
Виписка по рахунку відповідача свідчить, що він користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості, але не у повному обсязі. 
Згідно з розрахунком позивача, доданим до зменшених позовних вимогстаном на 30 березня 2021 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у сумі 36 076,63 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредита – 35240,87 грн та заборгованість за простроченими відсотками – 835,66 грн.
Проте, із вказаного розрахунку вбачається, що позивачем без узгодження з відповідачем нараховувалися відсотки, виходячи не з 30% річних, як було обумовлено сторонами, а за підвищеної ставкою, яка була збільшена Банком у односторонньому порядку.
За такого, суд не може прийняти вказаний розрахунок до уваги.
Із досліджених судом доказів випливає, що виходячи з узгодженої сторонами відсоткової ставки 30% річних, відповідач станом на 30 березня 2021 року має перед Банком заборгованість за кредитним договором у сумі 16 458,21 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 15 702,81 грн та заборгованості за процентами у сумі 755,39 грн, які відповідач має відшкодувати Банку, оскільки користувався кредитними коштами.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що сторонами було досягнуто домовленість щодо порядку та умов кредитування, а тому з відповідача має бути стягнута заборгованість за кредитним договором у вигляді кредиту та відсотків, яка ним не була погашена.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.
Оскільки позовні вимоги Банку задоволено частково (46%), то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України позивачу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 2417,3 грн.
Вказана сума підлягає компенсації за рахунок держави, оскільки відповідач по справі є особою з інвалідністю ІІ групи і відповідно до вимог      ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 16 458,21 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 15 702,81 грн та заборгованості за відсотками у сумі 755,39 грн.
Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у сумі 2417,3 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                             О. В. Локтіонова

Судді              С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.