ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
       16 червня 2021 року                                                                 м. Чернівці
                Справа № 715/2089/20
       Провадження №22-ц/822/552/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І.М.
суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б., 
секретар – Герман Я.І.,
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року, головуючий у І-й інстанції –        Маковійчук Ю.В., 

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у вересні 2020 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 22 серпня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1    укладено кредитний договір № 423, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 200 000 доларів США з кінцевим терміном виконання до 21 серпня 2023 року.
Посилалося на те, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 22 серпня 2008 року. Предметом іпотеки за цим договором була земельна ділянка за кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 площею 1,1394 га, що розташована за адресою: с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 081198 від 08 серпня 2008 року, виданого Михайлівською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області. 
29 листопада 2011 року між ВАТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги б/н, згідно з яким ВАТ «Кредобанк» відступив ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» всі права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до договору факторингу, в тому числі права вимоги за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 
16 грудня 2011 року між ВАТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, згідно з яким ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» одержало право замість банку в разі невиконання або неналежного виконання боржниками своїх зобов`язань за договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до договору факторингу (в тому числі за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року), одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку відповідно до договорів іпотеки переважно перед іншими кредиторами (в тому числі за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З., зареєстрований в реєстрі за №1936), в порядку, визначеному договорами іпотеки та Закону України «Про іпотеку».
Зазначало, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від  16 серпня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку за кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 площею 1,1394 га, що розташована за адресою: с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області. Рішення на даний час не виконано.
Під час проведення заходів по реалізації предмета іпотеки їм стало відомо, що земельна ділянка за кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 площею 1,1394 га, що розташована в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області не відображається на публічній кадастровій карті, натомість за місцем попереднього знаходження земельної ділянки за кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 знаходиться інша земельна ділянка  за кадастровим номером 73210842:01:002:0260. 
За даними Держгеокадастру у Чернівецькій області від 05 жовтня 2018 року за №0-24-0.21-2957/2-18, згідно договору та цивільно правової угоди - договору дарування земельної ділянки від 09 серпня 2008 року ОСОБА_1 замовив документацію із землеустрою по об`єднанню земельних ділянок з кадастровими номерами 7321084200:01:002:0142 та 7321084200:01:002:0141. За розробленої документації Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 03 вересня 2008 року вніс відомості про нову сформовану земельну ділянку загальною площею 1,2994 га та присвоїв кадастровий номер 7321084200:01:002:0143. Право власності на новосформовану земельну ділянку посвідчено державним актом серії ЯД 081517, зареєстрованим Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 05 вересня 2008 року за №010881200076.
В подальшому, 29 квітня 2011 року ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2011 року, посвідченого Савчук В.Г., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №463, продав земельну ділянку площею 1,2994 га, кадастровий номер - 7321084200:012:002:0143, що розташована за адресою: с. Червона Діброва Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, фізичній особі ОСОБА_4 .
На підставі цивільно - правової угоди та розробленої документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки земельна ділянка за кадастровим номером 7321084200:012:002:0143 поділена на дві земельні ділянки. При внесені відомостей про поділ запитуваної земельної ділянки 19 листопада 2015 року сформовано дві земельні ділянки за кадастровими номерами: 7321084200:01:002:0259 площею 0,0100 га. та 7321084200:01:002:0260 площею 1,2894 га. Власником земельної ділянки із кадастровим номером 7321084200:012:002:0143 площею 1,2994, на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 10 січня 2014 року, а в подальшому земельних ділянок із кадастровими номерами 7321084200:01:002:0259 площею 0,0100 га та 7321084200:01:002:0260 площею 1,2894 га, стала ОСОБА_2 
25 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір міни, посвідчений Кінащук Н.М., приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5652, згідно із яким ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку загальною площею 2,7911 га, кадастровий номер - 7321083600:01:002:0248, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, а ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_5 , належну їй земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер - 7321084200:01:002:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
03 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений Невестюком А.М., приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області, зареєстровано в реєстрі за № 450, згідно із яким ОСОБА_5 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняв безоплатно у власність (прийняв в дар) земельну ділянку загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер - 7321084200:01:002:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Просило визнати за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» всі права іпотекодержателя, які визначені чинним законодавством України та умовами договору іпотеки від 22 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З., зареєстрований в реєстрі за №1936, в тому числі право задовольнити вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №423/111 від 22 серпня 2008 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, кадастровий номер: 7321084200:01:002:0260, площею 1,2894 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, с. Червона Діброва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 811766173210, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер: 7321084200:01:002:0259 площею 0,01 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, с. Червона Діброва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 811708373210, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .
Крім того, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року у розмірі 223 883,30 дол. США, який встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2010 року у справі №2-1483/10, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З., зареєстрований в реєстрі за №1936: земельну ділянку, кадастровий номер: 7321084200:01:002:0260, площею 1,2894 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, с. Червона Діброва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 811766173210, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер: 7321084200:01:002:0259, площею 0,01 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, с. Червона Діброва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 811708373210, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відмовлено. 
На зазначене рішення ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» подало апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що ОСОБА_1 , в порушення умов договору іпотеки від 22 серпня 2008 року, вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про землеустрій», здійснив об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 (предмет іпотеки) площею 1,1394 га з земельною ділянкою 732108400:01:002:141 без попереднього повідомлення та одержання згоди ВАТ «Кредобанк», що було іпотекодержателем згідно з Договором іпотеки від 22 серпня 2008 року. 
Наслідком об`єднання земельних ділянок без згоди банку, ухилення ОСОБА_1 від заміни предмета іпотеки, в тому числі, шляхом укладання додаткової угоди до іпотечного договору, є те, що земельна ділянка з кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 (предмет іпотеки) площею 1,1394 га після об`єднання перестала бути окремим об`єктом права власності, що свідчить про істотне порушення ОСОБА_1 умов договору іпотеки та порушення прав ПАТ «Кредобанк», а в подальшому і ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» як іпотекодержателя задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Обмеження і обтяження, встановлені на земельну ділянку, не припинили свою дію, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули статусу іпотекодавців з усіма правами та обов`язками ОСОБА_1 , встановленими Договором іпотеки, укладеним 22 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 в забезпечення виконання кредитних зобов`язань, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».
На апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
У відзиві зазначає, що предмет іпотеки, яким була земельна ділянка з кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 площею 1,1394 га, не існує з 05 вересня 2008 року. Угода, укладена відносно не існуючого майна, є по суті нікчемною і не створює юридичних наслідків, про що прямо зазначено в договорі факторингу. Договір про відступлення прав за договором іпотеки між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено 16 грудня 2011 року, тобто коли об`єкта іпотеки вже не існувало. ОСОБА_3 нічого не набував від ОСОБА_1 , площа належної ОСОБА_3 земельної ділянки не входила до складу і значно менша за земельну ділянку, що була передана 22 серпня 2008 року Банку ОСОБА_1 в іпотеку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що предмет іпотеки, земельна ділянка за кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 площею 1,1394 га на даний час не існує, вона була об`єднана із іншою земельною ділянкою, а згодом поділена та на дві нові земельні ділянки площею 1,2894 га з кадастровим номером: 7321084200:01:002:0260, власником якої є ОСОБА_2 , та земельна ділянка площею 0,0100 га з кадастровим номером: 7321084200:01:002:0259, власником якої є ОСОБА_3 . Вказані земельні ділянки не були предметом іпотеки за іпотечним договором, а тому суд вважав, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права.
Позивач вже реалізував своє право іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення, віндикаційного позову не пред`являв, як такий предмет іпотеки на даний час не існує, а тому позовні вимоги останнього про звернення стягнення на земельні ділянки, що є у власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є безпідставними.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1   укладено кредитний договір № 423, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 200 000 доларів США з кінцевим терміном виконання до 21 серпня 2023 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 22 серпня 2008 року. Предметом іпотеки за цим договором була земельна ділянка за кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 площею 1,1394 га, що розташована в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала останньому на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 081198 від 08 серпня 2008 року, виданого Михайлівською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області. 22 серпня 2008 року внесено відомості до Єдиного реєстру заборони відчуження  об`єктів нерухомого майна за № 7787345.
Також встановлено, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором ВАТ «Кредобанк» 02 березня 2010 року звернулося з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.
16 серпня 2010 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено рішення у справі №2-1483/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 1,1394 га у межах згідно з планом, яка розташована в с. Червона Діброва Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, в рахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року, яка станом на 02 березня 2010 року становила 223 883,30 дол США, із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», та судові витрати.
29 листопада 2011 року між ВАТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги б/н, згідно з яким ВАТ «Кредобанк» відступив ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» всі права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до договору факторингу, в тому числі права вимоги за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 
16 грудня 2011 року між ВАТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, згідно з яким ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» одержало право замість банку в разі невиконання або неналежного виконання боржниками своїх зобов`язань за договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до договору факторингу (в тому числі за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року), одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку відповідно до договорів іпотеки переважно перед іншими кредиторами (в тому числі за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З., зареєстрований в реєстрі за №1936), в порядку, визначеному договорами іпотеки та Закону України «Про іпотеку».
Відомості про зміну іпотекодержателя з ВАТ «Кредобанк» на ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 грудня 2011 року за № 7787725.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2012 року замінено стягувача – ПАТ «Кредобанк» на ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №2-1483/10 від 07 травня 2011 року.
Як вбачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 05 жовтня 2018 року за №0-24-0.21-2957/2-18, згідно договору та цивільно правової угоди - договору дарування земельної ділянки від 09 серпня 2008 року ОСОБА_1 замовив документацію із землеустрою по об`єднанню земельних ділянок з кадастровими номерами 7321084200:01:002:0142 та 7321084200:01:002:0141. Згідно з розробленою документацією Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 03 березня 2018 року внесено відомості про нову сформовану земельну ділянку загальною площею 1,2994 га та присвоєно кадастровий номер 7321084200:01:002:0143. Право власності на новосформовану земельну ділянку посвідчено державним актом серії ЯД 081517, зареєстрованим Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 05 вересня 2008 року за №010881200076.
29 квітня 2011 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2011 року, посвідченого Савчук В.Г., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №463, продав земельну ділянку площею 1,2994 га, кадастровий номер - 7321084200:012:002:0143, що розташована за адресою: с. Червона Діброва Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, фізичній особі ОСОБА_4 .
З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 12 грудня 2018 року №0-24-0.21-4985/2-18 щодо земельної ділянки із кадастровим номером 7321084200:012:002:0143 вбачається, що згідно з цивільно правовою угодою - договором купівлі-продажу земельної ділянки від 10 січня 2014 року, здійсненої нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, зареєстровано перехід права власності від одного власника до іншого. Номер запису про право власності 4199441 від 10 січня 2014 року. На підставі цивільно - правової угоди та розробленої документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки земельна ділянка за кадастровим номером 7321084200:012:002:0143 поділена на дві земельні ділянки. При внесені відомостей про поділ запитуваної земельної ділянки 19 листопада 2015 року сформовано дві земельні ділянки за кадастровими номерами: 7321084200:01:002:0259 площею 0,0100 га та 7321084200:01:002:0260 площею 1,2894 га.
Власником земельної ділянки із кадастровим номером 7321084200:012:002:0143 площею 1,2994 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 січня 2014 року, а в подальшому земельних ділянок із кадастровими номерами 7321084200:01:002:0259 площею 0,0100 га та 7321084200:01:002:0260 площею 1,2894 га, стала ОСОБА_2 
25 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір міни, посвідчений Кінащук Н.М., приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №5652, згідно з яким ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку загальною площею 2,7911 га, кадастровий номер - 7321083600:01:002:0248, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, а ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_5 належну їй земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер - 7321084200:01:002:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
03 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений Невестюком А.М., приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за № 450, згідно з яким ОСОБА_5 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняв безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер - 7321084200:01:002:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі – Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору (частина п`ята статті 5 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 110 ЗУ України поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 598, 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Строк дії кредитного договору, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 - до 21 серпня 2023 року. Однак ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору не виконував, що стало підставою для звернення банку до суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 09 серпня 2008 року ОСОБА_1 замовив документацію із землеустрою по об`єднанню земельних ділянок з кадастровими номерами 7321084200:01:002:0142 та 7321084200:01:002:0141. Як наслідок, сформовано нову земельну ділянку загальною площею 1,2994 га та присвоєно кадастровий номер 7321084200:01:002:0143. Право власності на земельну ділянку посвідченого державним актом серії ЯД 081517, зареєстрованим Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 05 вересня 2008 року за №010881200076.
В подальшому, 29 квітня 2011 року ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г., зареєстровано в реєстрі за № 463, продав земельну ділянку площею 1,2994 га, кадастровий номер - 7321084200:012:002:0143, що розташована за адресою: с. Червона Діброва Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, фізичні особі ОСОБА_4 .
В черзі договорів, спрямованих на відчуження цього майна, власниками земельної ділянки, що є предметом іпотеки, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Отже, ОСОБА_2 є останнім володільцем спірної земельної ділянки, яка відповідно до договору іпотеки від 22 серпня 2008 року є предметом іпотеки. 
Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
У рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» Конституційний Суд України зазначив, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.
Враховуючи те, що останнім володільцем іпотечного майна є ОСОБА_2 , до спірних правовідносин застосовується стаття 23 Закону № 898-IV та поширюється її дія на набувача іпотечного майна ОСОБА_2 ..
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У досліджених судами матеріалах справи немає доказів розірвання чи визнання недійсним іпотечного договору.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Отже, спірна земельна ділянка, яка є предметом іпотеки, зберегла своє обтяження майна іпотекою внаслідок його неодноразового відчуження.
З огляду на встановлені обставини справи, ефективним відновленням прав кредитора у зв`язку з відчуженням іпотекодавцем предмета іпотеки є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї з умов надання (отримання) кредиту.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач вже скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на предметі іпотеки, зокрема, на земельну ділянку за кадастровим номером 7321084200:01:002:0142 площею 1,1394 га, що розташована в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала останньому на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 081198 від 08 серпня 2008 року, виданого Михайлівською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, на підставі рішення суду від 16 серпня 2010 року, оскільки спори у цій справі і в справі № 2-1483/10 від 16 серпня 2010 року не є тотожними.
Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у цивільній справі № 727/8413/17.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форма грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц, провадження № 14-11цс18.
У правовідносинах, що склалися між сторонами, колегія суддів виходить із охорони інтересів добросовісного іпотекодержателя, про що зазначав Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 (провадження № 61-1137св18).
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.
Верховний Суд вже неодноразово застосовував принцип добросовісності та конструкцію недопустимості зловживання цивільними правами для забезпечення прав та інтересів кредитора (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц, провадження № 61-28761св18, постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц, провадження № 61-156св17).
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Відповідач ОСОБА_1 , здійснюючи об`єднання земельних ділянок, одна з яких є предметом іпотеки, а в подальшому відчуживши новосформовану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року, діяв всупереч пункту 4.1.4 договору іпотеки, згідно з яким іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб без отримання попередньо письмової згоди на це від іпотекодержателя. 
Такі дії ОСОБА_1 свідчать про його недобросовісну поведінку стосовно кредитора та іпотекодержателя ВАТ «Кредобанк», а в подальшому ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», оскільки останнім відповідно до договору про відступлення прав за договором іпотеки, одержано задоволення своїх вимог за рахунок переданого майна. 
Розмір заборгованості станом на 02 березня 2010 року за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2010 року 2-1483/10 визначено у розмірі 223 883,30 дол. США.
Наведене судове рішення має преюдиціальне значення для вирішення справи, що переглядається, у частині визначення розміру заборгованості, на погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки.
Аналогічні за своїм змістом правові висновки щодо преюдиціальності рішення про стягнення заборгованості у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1166цс17, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 1519/2-4141/11 (провадження № 61-708св18) та у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 466/104/14-ц (провадження № 61-19870св18).
Враховуючи, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2010 року боржником не виконано, з метою погашення заборгованості за кредитним договором, збереження обтяження майна іпотекою внаслідок його відчуження, є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однак не підлягають задоволенню вимоги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про визнання за позивачем всіх прав іпотекодержателя, оскільки відповідно до укладеного договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 16 грудня 2011 року між ВАТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції», останнє одержало право замість банку в разі невиконання або неналежного виконання боржниками своїх зобов`язань за договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до договору факторингу (в тому числі за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року), одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку.
За таких обставин, право іпотекодержателя ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» уже визначено договором про відступлення прав за договорами іпотеки від 16 грудня 2011 року, відповідно до якого до нового іпотекодержателя перейшло право первісного іпотекодержателя.
З огляду на викладене, звертаючись до суду з позовом в частині про визнання права іпотекодержателя, ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» просило застосувати неналежний спосіб захисту.
Доводи представника відповідача ОСОБА_6 про застосування строку позовної давності не заслуговують на увагу, зважаючи на таке.
Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 Цивільного кодексу України).
За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. 
А тому враховуючи, що про порушення умов договору іпотеки шляхом об`єднання земельної ділянки та її подальший продаж позивачу стало відомо лише 25 вересня 2018 року, після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а з позовом товариство звернулося 15 вересня 2020 року, колегія суддів вважає, що кредитор звернувся за захистом порушеного права на майно у спірних правовідносинах в межах строку позовної давності.
Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у цивільній справі № 183/6013/17.
З огляду на зазначене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють відповідні правовідносини, є підстави відповідно до вимог статті 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що за подачу позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 4 204 грн, за подання апеляційної скарги - 6 306 грн, а всього 10 510 грн, позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів на користь ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» слід стягнути судовий збір по 3 503,33 грн з кожного. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» задовольнити частково.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково. 
Звернути стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер: 7321084200:01:002:0260, площею 1,2894 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, с. Червона Діброва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 811766173210, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , та на земельну ділянку, кадастровий номер: 7321084200:01:002:0259, площею 0,01 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Глибоцький район, с. Червона Діброва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 811708373210, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».
З вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за кредитним договором №423/Ш від 22 серпня 2008 року у розмірі 223 883, 30 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» судові витрати в сумі по 3 503 гривень 33 копійки з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 17 червня 2021 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                                 А.І. Владичан 

                                                                       І.Б. Перепелюк