Єдиний унікальний номер 235/5117/20 
Номер провадження 22-ц/804/1239/21        

Головуючий в І інстанції Хмельова С.М.                                                 Єдиний унікальний номер 235/5117/20
Доповідач – Папоян В.В.                                                                            Номер провадження 22-ц/804/1239/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Корчистої О.І., Мальованого Ю.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м.Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2021 року цивільну справу №235/5117/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Альфа-банк», про стягнення 1/2 частини грошових коштів виплачених по кредитному договору (головуючий у 1 інстанції суддя (Хмельова С.М., повний текст рішення складено 11.02.2021 року),

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01 липня 2006 року по 14 листопада 2017 року. За час спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний у листопаді 2007 року і зареєстрований за відповідачем.
Для придбання вказаного автомобілю ними було отримано кредит у АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») по договору кредиту № 457-07/ф від 13.11.2007 року, якій оформлено на відповідача. Сума кредиту за договором складала 114000 грн. Кредит сторони сплачували спільно за рахунок сумісних грошових коштів. 
Згідно інформації наданої АТ «Альфа-Банк», заборгованість по тілу кредиту складає 63787,92 грн. Тобто за час перебування у шлюбі з відповідачем вони сплатили 50212,08 грн кредиту з розрахунку: 114000 грн (тіло кредиту по кредитному договору) – 63787,92 грн (розмір заборгованості по тілу кредиту) = 50212,08 грн (сума сплаченого тілу кредиту). Розмір сплачених відсотків по кредитному договору складає 112488,06 грн.
Тому, позивачка вважає, що має право на отримання 1/2 частини сплаченого тілу кредиту та 1/2 частини сплачених відсотків по кредиту. Оскільки добровільно сплатити їй 1/2 частину грошових коштів виплачених по кредитному договору на придбання автомобілю відповідач не бажає, то позивачка просила суд стягнути з нього на її користь 1/2 частину сплачених платежів по договору кредиту № 457-07/ф від 13.11.2007 року, укладеному з ПАТ «Укрсоцбанк» в загальній сумі розмірі 81350,07 грн. Судові витрати покласти на відповідача. 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частину грошових коштів сплачених по кредитному договору № 457-07/ф від 13.11.2007 року, укладеному з АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») в сумі 81350 грн 07 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів зазначає, що до складу майна, що підлягає поділу, входить майно, наявне у подружжя під час розгляду справи. Платежі, зроблені позичальником в період шлюбу за кредитним договором, вже відсутні на момент звернення з позовом. Ці платежі фактично є розрахунком за придбаний автомобіль та вони не є майном у розумінні ст. 190 ЦК України. У даний момент об`єктом спільної сумісної власності є автомобіль, придбаний за кредитні кошти. Однак спір щодо його поділу і на теперішній час відсутній.
Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 травня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.2006 року (актовий запис № 209), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 14.11.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 14.11.2017 року, складено відповідний актовий запис № 74.
13.11.2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») укладено договір кредиту № 457-07Ф на купівлю автотранспортних засобів, за яким позичальнику надано  кредит у сумі 114000 грн на придбання автомобіля.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований 13.11.2007 року на ОСОБА_1 . У свідоцтві наявна примітка про наявність договору кредиту від 09.11.2007 року з АТ «Укрсоцбанк».
Відповідно до довідки виданої АТ «Альфа-банк» станом на 14.11.2017 року, ОСОБА_1 за договором кредиту № 457-07Ф від 13.11.2007 року в рахунок погашення заборгованості за період з 13.11.2007 року по 13.11.2017 року було перераховано: 162700,14 грн, з яких основна заборгованість за кредитом – 50212,08 грн, відсотки за кредитом – 112488,06 грн. Останній платіж 12.08.2014 року на суму 2000 грн. Аналогічна інформація міститься у довідці банка станом на 13.01.2021 року.
АТ «Альфа-банк» у листі від 20.01.2021 року, на виконання ухвали суду від 12.01.2021 року, зазначило, що за період з 13.11.2007 року ОСОБА_1 було погашено тіло кредиту у сумі 50212,08 грн  та нараховані проценти – 112488,06 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст..ст. 60,65 СК України, виходив з того, що договір кредиту укладався в інтересах сім`ї, для оплати кредиту використовувались спільні кошти подружжя, що не спростовано сторонами, тому сплачені подружжям грошові кошти за кредитним договором підлягають розподілу.
Проте апеляційний суд не може погодитися з даним висновком з наступних підстав.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 57 СК України визначено, що особистою власністю дружини, чоловіка є, майно, яке набуте нею, ним до шлюбу, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.24), при поділі майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Звертаючись до суду с позовом про стягнення ? частки грошових коштів сплачених ним за кредитним договором ОСОБА_2 , як на підставу своїх позовних вимог, посилалась на ст.ст. 60-63 СК України, зазначала, що кредитний договір було укладено в інтересах подружжя та просила стягнути на її користь ? частину грошових коштів сплачених за кредитними зобов`язаннями у період з 13.11.2007 року по 13.11.2017 року, тобто сплачених зі спільного бюджету під час перебування у шлюбі. Позивачем не надано доказів, що у вказаний період сторони фактично не перебували у шлюбних відносинах, не вели спільного господарства, або того, що зобов`язання виконувалось одним з подружжя за рахунок особистих коштів.  
Тобто предметом спору у даному випадку є грошові кошти, які були витрачені подружжям за час спільного життя на придбання майна в інтересах сім`ї та які позивачка вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони були сплачені за рахунок сумісних коштів під час перебування сторін у шлюбі на виконання зобов`язань. 
Однак, апеляційний суд зазначає, що в силу наведених вище норм СК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, боргові зобов`язання одного з подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, можуть враховуватись при поділі майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак, самі грошові кошти, які були предметом позики (кредиту) у договірних відносинах між сторонами та/або третіми особами, не можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак, не можуть бути й предметом поділу, як спільного майна подружжя в порядку ст.ст.69 - 71 СК України. Крім того, існує інше майно - автомобіль, на придбання якого були витрачені спірні кредитні кошти. 
Зазначене також узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові КЦС ВС від 11 листопада 2020 року у справі №466/6752/16-ц.
За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, та у їх задоволенні слід відмовити.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовано норми матеріального права, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та ставок судового збору, передбачених ЗУ «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2021 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Альфа-банк», про стягнення 1/2 частини сплаченого за період шлюбу кредиту - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 грн. 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                                                                             В.В. Папоян

                                                                                                      О.І. Корчиста

                                                                                                       Ю.М. Мальований