КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/5601/20                                                                                     Головуючий у І інстанції Колдіна О.О.
Провадження №22-ц/824/6612/2021                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
25 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,
 
УСТАНОВИВ:
 
в березні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 03 лютого 2017 року в результаті ДТП, яка сталось по проспекту Академіка Глушкова, 36 в м. Києві з вини ОСОБА_2 , водія транспортного зсобу «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_1 , було пошкоджено автомобіль позивача «Хонда Аккорд» д.н.з. НОМЕР_2 , чим завдано йому матеріальної шкоди. 
13 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант», яким на момент дорожньо-транспортної пригоди було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 , із заявою про виплату страхового відшкодування.
11 травня 2017 року на рахунок ОСОБА_1 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 783,41 грн., за вирахуванням франшизи в розмірі 1000 гривень.
Оскільки позивач не погоджується із розрахунком суми страхового відшкодування, вважає розмір заниженим, посилаючись на висновок автотоварознавчої експертизи № 463/10/2019 від 08.11.2019 року, згідно якого розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Honda Accord» державний номер НОМЕР_3 , становить 6 101,79 грн.,  ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 4 318,38 грн., 332 грн. як 3% річних, 1433,33 грн. пені, 875,72 грн. інфляційних втрат.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що спір стосується лише визначення збитку за узгодженні сторонами пошкоджені деталі автомобіля, оскільки сума у 783,41 грн. є явно заниженою. 
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позивач ніякої згоди на визначення розміру збитку та способу його визначення відповідачу не надавав, оскільки на час подачі заяви про страхове відшкодування матеріальних збитків відповідачем не було визначено розмір збитку, а відтак вказана підстава для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам чинного законодавства.  
Вказує також, що позивач вірним способом захисту в даному випадку є саме звернення до суду з позовною заявою про стягнення розміру недоплаченого страхового відшкодування, а не оскарження рішення страхової компанії про виплату страхового відшкодування в певному розмірі. Крім того, оскільки відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у травні 2017 року не в повному обсязі, позивач зазначає, що звернувшись до суду у березні 2020 року ним не пропущений строк позовної давності
Також, позивач посилається на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17 та підтверджену висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), а також на постанову Верховного Суду від 11 грудня 2019 року № 761/6406/16-ц.
09 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду від представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Стасіва В.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року залишити без змін.
Зокрема у відзиві зазначено, що виплата страхового відшкодування здійснювалась безпосередньо на особистий рахунок ОСОБА_1 і позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт оплати проведеного ремонту, тому розмір відшкодування було зменшено на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Факт згоди позивача із способом і розміром збитку, який розраховано відповідачем підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на заяві про страхове відшкодування. Цим же підписом позивач підтвердив, що він ознайомився із всіма пунктами та умовами даної заяви, жодних правок чи зауважень, щодо умов заяви позивачем внесено не було.
Щодо висновку експерта ОСОБА_3 , представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Стасів В.І. зазначає наступне, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки, а ОСОБА_3 особистого огляду транспортного засобу позивача фактично не проводив.
Також у відзиві вказано, що не є можливим задоволення заявлених позовних вимог в частині штрафних санкцій з огляду на те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено суму страхового відшкодування, яка була визначена за результатами проведеного представником відповідача огляду. На час проведення виплати страхового відшкодування винних або протиправних дій відповідача не вбачається, оскільки останній виконав свої обов`язки у повному обсязі, а позивачем зворотного факту доведено не було.
Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» при складенні страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 03 лютого 2017 року за участю належного позивачу транспортного засобу марки «Honda Accord» державний номер НОМЕР_3 , відповідали вимогам «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», доказів зворотнього матеріали цивільної справи не містять, не здобуто таких доказів і судом в ході розгляду справи.   
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2017 року о 15 год. 30 хв. з вини водія ОСОБА_2 , яка керуючи транспортним засобом марки «Хюндай Туксон» державний номер НОМЕР_1 , по проспекту Академіка Глушкова, 36 в м. Києві, під час руху заднім ходом здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Honda Accord» державний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , останньому було завдано матеріальної шкоди.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.17).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене, вина ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АК/2412362, згідно якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 100 000грн., франшиза складає 1000 грн.
04 квітня 2017 року ОСОБА_1 подано до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.18).
13 квітня 2017 року представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» - оцінювачем ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_1 , проведено огляд транспортного засобу «Honda Accord» державний номер НОМЕР_3 , за результатами огляду 18 квітня 2017 року складено дефектну відомість, де зафіксовано пошкодження транспортного засобу, яку підписано як власником транспортного засобу ОСОБА_1 , так і оцінювачем ОСОБА_4 
13 квітня 2017 р. позивач подав заяву до Страхової компанії про страхове відшкодування, в якій вказано що заявник згоден із способом і розміром збитку, визначеного страховиком (а.с.19).
11 травня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» складено страховий акт № ЦВ/17/0778 та розрахунок страхового відшкодування до нього, відповідно до яких встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 2140,09 гривень з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу (з урахуванням ПДВ), а розмір відновлювального ремонту без врахування ПДВ становить 1783,41 гривня.
08 листопада 2019 року експертом ТОВ «Експертно-дослідної служби України» - Диким В.П. складено висновок № 436/10/2019 судової автотоварознавчої експертизи, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Accord» державний номер НОМЕР_3 становить 6101,79 грн.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Страхова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що не оспорюється сторонами.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних Документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком, (стаття 990 ЦК України).
Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 
З матеріалів справи вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 783,41 грн., в той час, як розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Honda Accord» державний номер НОМЕР_3 , згідно висновку № 436/10/2019 судової автотоварознавчої експертизи, становить 6101,79 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення не зазначив, чому представлений позивачем висновок експерта не взятий до уваги. Так, з вказаного вище висновку вбачається, що експертом проведено оцінку саме тих пошкоджень автомобіля, які були визначені страховиком, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, ЗУ «Про судову експертизу» та інших нормативних актів. 
Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Колегія суддів враховує належність висновку експерта як доказу, оскільки питання, поставлені на вирішення судовому експерту, безпосередньо стосуються предмета доказування у даному судовому провадженні.
Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК Україниу висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
В даному випадку, експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що дії ТДВ «СК «Альфа-Гарант» суперечать пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки сплачена відповідачем сума збитку є явно заниженою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 погодився на виплату в розмірі 783,41 грн., що підтверджується відповідною заявою останнього, де вказано про надання згоди із способом і розміром збитку визначеного страховиком, не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки у вказаній заяві не зазначена сума страхового відшкодування та вона підписана 13 квітня 2017 року, тобто до складання розрахунку № 098/17 від 2017 року, яким було встановлено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Honda Accord» державний номер НОМЕР_3 . 
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та викладені ТДВ «СК Альфа-Гарант» у відзиві на апеляційну скаргу.    
Таким чином з ТДВ «СК Альфа-Гарант» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 невиплачена сума страхового відшкодування в межах визначеного ліміту полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2412362 суми страхового відшкодування за завдання шкоди майну третій особі з урахуванням вже виплаченої суми та розміру франшизи.
Крім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними г чїим грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).
Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: три проценти річних, інфляційні втрати у розмірі та пеня згідно з пунктом 36.5 статті 36 зазначеного Закону.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року № 761/6406/16-ц.
Враховуючи не виплату відповідачем страхового відшкодування у повному обсязі, з відповідача додатково підлягають стягненню три проценти річних, інфляційні втрати та пеня.
Оскільки кінцевий термін розрахунку відповідача настав 11 липня 2017 року, тому станом на 01 лютого 2019 року, прострочення виплати страхового відшкодування становило 935 дні.
Враховуючи розрахунки, які містяться в матеріалах справи та не спростовані відповідачем, судова колегія приходить до висновку, що останній зобов`язаний сплатити: 3454,71 грн., суми основного боргу за несплату в повному обсязі страхового відшкодування за мінусом ПДВ; 265,52 грн., три проценти річних; 708,95 грн. індекс інфляції. 1147,79 грн., пеня за період в один рік.
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за мінусом ПДВ становить 5576,97 грн.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків відмовивши у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. 
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно рахунку-фактури №122/09 від 18 вересня 2019 року, вартість проведеної позивачем судової авторознавчої експертизи становить 5500,00 грн. (а.с.48), яку ОСОБА_1 сплатив, що підтверджується квитанцією про оплату (а.с. 50), а також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, сплачений останнім при зверненні з позовом до суду та судовий збір у розмірі 840,80 грн. та судовий збір сплачений позивачем за подачу апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн., підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача, що разом становить 7602,00 грн.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення новогорішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на  ОСОБА_1  страхове відшкодування, з урахуванням 3% річних, пені та інфляційних втрат в загальному розмірі 5576 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень 97 копійок.
Стягнути з Товариства додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на  ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7602 (сім тисяч шістсот дві) гривень 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_4 .
ТДВ СК «Альфа-Гарант», місце реєстрації: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26, свідоцтво про державну реєстрацію № НОМЕР_5 від 21.05.2003 р.
Повний текст постанови складений 25 травня 2021  року.
 
Судді:                                                                  Д.О. Таргоній 
 
                                                                                     С.А. Голуб 
 
                                                                                     Н.В. Ігнатченко