Справа № 450/2332/19                                Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/867/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 травня 2021 року  Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ванівського О.М.,
суддів – Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря – Івасюти М.В.,
з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Чубика Богдана Григоровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 – ОСОБА_3  на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з дочкою, встановлення порядку побачення з малолітньою дочкою ,-

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з дочкою, встановлення порядку побачення з малолітньою дочкою.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що від шлюбу у сторін народилася дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 10.04.2019 року). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, дочка - ОСОБА_4 після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з відповідачем. Вивчивши умови його життя та ставлення до дитини, Комісія з питань захисту прав дитини Пустомитівської районної державної адміністрації розпорядженням № 228 від 23.04.2019 року встановила гр. ОСОБА_1 порядок побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності матері ОСОБА_2 поза межами господарського двору проживання в АДРЕСА_1 , а саме: в першу, третю і п`яту суботу місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; в другу і четверту неділю місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; щовівторка та щочетверга з 17:00 год. по 21:00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів – за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 . В цьому ж рішенні визначено обов`язок відповідача не створювати перешкод у побаченнях з дочкою. Проте, незважаючи на те, що зазначене рішення є обов`язковим до виконання відповідач і надалі продовжує чинити перешкоди у спілкуванні із дочкою.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Встановлено ОСОБА_1 , такий порядок побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :
до досягнення дитиною п`ятирічного віку, в присутності матері дитини ОСОБА_2 , поза межами господарського двору проживання в АДРЕСА_1 асті:
в першу, третю і п`яту суботу місяця з 16:00 год. до 21:00 год.;
в другу і четверту неділю місяця з 16:00 год. до 21:00 год.;
щовівторка та щочетверга з 17.00 год. до 21.00 год.;
всі державні та релігійні свята, визначені, як вихідні дні, іменини і дні народження дитини, батьків чи інших родичів - за попередньою домовленістю з  ОСОБА_2 ;
після досягнення ОСОБА_4 п`ятирічного віку, без присутності матері ОСОБА_2 , поза межами господарського двору проживання її в АДРЕСА_1 :
в першу, третю і п`яту суботу місяця з 16:00 год. до 21:00 год.;
в другу і четверту неділю місяця з 16:00 год. до 21:00 год.;
щовівторка та щочетверга з 17.00 год. до 21.00 год.;
всі державні та релігійні свята, визначені, як вихідні дні, іменини і народження дитини, батьків чи інших родичів - за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 .
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в іншій їхній частині - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) понесених позивачем судових витрат на сплату судового збору.
Рішення суду оскаржила відповідач – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі зазначає, що матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування, однак такий є небгрунтований, оскільки матеріали справи не містять документів, на які посилається особа, яка підписувала висновок: рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09.09.2020 року № 250. Інших документів, які підтверджують дані висновку в матеріалах справи відсутні. Стверджує, що обстеження умов проживання не здійснювалось, а висновок є формальним.
Просить рішення суду скасувати та постанови нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
27 травня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.
У судове засідання 31 травня 2021 року належним чином повідомлена апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи ОСОБА_2 та її представник не з`явилися. Від представника  ОСОБА_2 – ОСОБА_3  27.05.2021 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання  ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 і на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за його відсутністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника – адвоката Чубика Богдана Григоровича на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з дочкою, встановлення порядку побачення з малолітньою дочкою, суд першої інстанції виходив з того, що органом опіки та піклування враховано ряд конкретних обставин, серед яких вік дитини, окреме проживання батьків, бажання батька брати участь у спілкуванні з донькою та її вихованні, а також вимоги чинного законодавства, та визначено такий час зустрічей батька з донькою, який відповідає інтересам дитини, що існують у цей період її розвитку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони перебувають в конфліктних відносинах та не можуть дійти згоди щодо виховання дочки в добровільному порядку. На даний час сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати з відповідачкою.
Так, 10 квітня 2019 року батько ОСОБА_1 звернувся з заявою про визначення часу зустрічей з дитиною до Пустомитівської районної державної адміністрації.
У зв`язку з наведеним, розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації від 23.04.2019 року № 228 „Про визначення гр. ОСОБА_1 способу участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4 , а саме: встановити гр. ОСОБА_1 до 01.11.2019 року порядок побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності матері ОСОБА_2 поза межами господарського двору проживання в АДРЕСА_1 , а саме: в першу, третю і п`яту суботу місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; в другу і четверту неділю місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; щовівторка та щочетверга з 17:00 год. по 21:00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів – за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 . Гр. ОСОБА_2 не створювати перешкод у побаченні батька з дочкою.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, продовжує чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_1 .
З висновку Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 11.09.2020 року № 61-903/0/2-20 про надання висновку щодо розв`язання спору про визначення гр. ОСОБА_1 способу участі у вихованні дитини ОСОБА_4 відповідно до ст. 141, 153, 157, 158, ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаних із захистом прав дитини», враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Пустомитівської районної державної адміністрації від 09.09.2020 року № 250, вік дитини, Пустомитівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне встановити ОСОБА_1 наступний порядок побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:
- до досягнення п`ятирічного віку, в присутності матері дитини ОСОБА_2 поза межами господарського двору проживання в АДРЕСА_1 : в першу, третю і п`яту суботу місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; в другу і четверту неділю місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; щовівторка та щочетверга з 17:00 год. по 21:00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів – за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 ;
- після досягнення ОСОБА_4 п`ятирічного віку, без присутності матері ОСОБА_2 поза межами господарського двору проживання в АДРЕСА_1 : в першу, третю і п`яту суботу місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; в другу і четверту неділю місяця з 16:00 год. по 21:00 год.; щовівторка та щочетверга з 17:00 год. по 21:00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів – за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 .
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції).
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
У частині першій статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, і таке право вказаних осіб є переважним перед іншими особами (частина перша статті 151 СК України).
Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частин другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що той з батьків, який проживає окремо від дітей має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини пріоритетним є врахування найкращих інтересів дитини та дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19 (провадження № 61-5283св20), від 17 червня 2020 року у справі № 522/9916/17 (провадження № 61-15089св19) та від 26 листопада 2018 року у справі № 718/337/17 (провадження № 61-28713св18).
При цьому, визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив (висновок викладений в поставної ВС від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19).
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.
Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком та донькою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визначення порядку участі батька у спілкуванні та у вихованні доньки.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст. ст. 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 – ОСОБА_3  – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 09.06.2021 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.