Ухвала
Іменем України 
11 травня  2021 р.
м. Київ
справа № 186/424/20
провадження № 51-2335 ск 21
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив: 
Вироком Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частинами 1, 2 статті 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року вирок Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2020 рокузмінено та перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з частин 1, 2 статті 307 КК на частину 1 статті 309 КК (в редакції закону № 2617-VIIвід 22 листопада 2018 року) та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 місяців.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зокрема, вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги прокурор, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, не зазначає їх, як і не зазначає конкретні помилки, які на його думку, були допущені судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень статті 412 КПК України.
Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги прокурор вказує на порушення судом статті 404 КПК України, однак не зазначає, як таке порушення вплинуло на зміст оскаржуваного рішення з посиланням на нього.
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею  427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись статтею 5 КПК України, частиною  1       статті 429 цього Кодексу, Суд 
 
постановив:
 
Касаційну  скаргу  прокурора,  котрий  приймав участь  під  час  розгляду  кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                            ОСОБА_3