УХВАЛА
 
20 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 607/23622/19
провадження № 61-7707ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі прокуратури Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконним взяттям та триманням під вартою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі прокуратури Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконним взяттям та триманням під вартою у розмірі 1 911 536,17 грн. 
 
Рішенням  Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 
02 березня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь 
ОСОБА_1 300 000 грн заподіяної моральної шкоди, а також 4 167, 92 грн матеріальної шкоди, завданої незаконним взяттям та триманням під вартою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
06 травня 2021 року Тернопільська обласна прокуратура подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, у якій просить змінити оскаржувані судові рішення, не передаючи справу на новий розгляд, зменшивши суму відшкодування.
 
Дана касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
За змістом 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Згідно відбитку штемпеля на конверті, касаційна скарга направлена до Касаційного цивільного суду в Складі Верховного Суду 06 травня 2021 року, а тридцятиденний строк для подачі касаційної скарги спливає 01 квітня 2021 року.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Таким чином, заявнику слід звернутись до суду касаційної інстанції з клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження, у якому навести поважні підстави для поновлення такого строку та надати докази для їх підтвердження.
 
Крім того, касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України.
 
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Зокрема, положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.
 
У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга всупереч до вимог статті 392 ЦПК України не містить чітких посилань на підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України. Скаржник узагальнено посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, натомість, чітко не зазначає підставу(и) касаційного оскарження та її(їх) обґрунтування. 
 
Доводи касаційної скарги мають ознаки обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень які відповідають пунктам 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте, суд касаційної інстанції в контексті вимог статті 13 ЦПК України не уповноважений на власний розсуд, поза волею скаржника, обирати підстави касаційного оскарження та має переглядати справу в касаційному порядку лише в межах тих підстав касаційного оскарження, які зазначено скаржником.
 
Суд роз`яснює, що належне зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги в межах, визначених частиною першою статті 400 ЦПК України. 
 
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення цього недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. 
 
Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).
 
Також, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.
 
До касаційної скарги додано копію платіжного доручення № 726 від 27 квітня 
2021 року про сплату судового збору за подання касаційної скарги Тернопільською обласною прокуратурою на суму 6 083,35 грн.
 
У законодавстві не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами Закону України 
від 05 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.
 
Суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.
 
Окрім того, відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі перевіряє  зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
 
Відповідно до інформаційного листа Державної судової адміністрації від 10 листопада 2011 року № 12-6621/11 щодо застосування Закону України «Про судовий збір», документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.
 
При сплаті судового збору готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: «Зараховано в дохід бюджету _ грн. (дата)». 
 
Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб, відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.
 
Документ про сплату судового збору додається до позовної заяви, апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови суду, до інших заяв щодо здійснення судом певних дій, за які передбачено сплату судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».
За таких обставин документи про сплату судового збору подаються до суду тільки в оригіналі; копії, дублікати у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.
 
Надана Верховному Суду заявником копія платіжного доручення про сплату судового збору не відповідає вищезазначеним вимогам.
 
Також скаржником не дотримано в повній мірі вимоги пункту третього частини другої статті 392 ЦПК України щодо зазначення адреси місця проживання фізичної особи позивача ОСОБА_1 , а саме: не зазначено район та область, в якому проживає вказана особа.
 
Така інформація необхідна для направлення судом касаційної інстанції копії касаційної скарги після відкриття касаційного оскарження за правильною адресою. Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити адресу місця проживання позивача, оскільки доступ до матеріалів справи можливий лише після відкриття касаційного провадження у справі та витребування матеріалів справи з суду першої інстанції.
 
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги та сплати судового збору. 
 
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала
 
З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              А.  А. Калараш