Справа № 127/470/18
Провадження № 22-ц/801/754/2021
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року	Справа № 127/470/18	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Медяної Ю.В., дата складення повного тексту рішення невідома,
встановив:
В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 позивач є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510100000:03:041:0244.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи власниками земельних ділянок площами 0,0641 га кадастровий номер 0510137000:03:041:0159 та 0,0158 га кадастровий номер 0510137000:03:041:0157, розташованих по АДРЕСА_1 , порушивши межі належної позивачу земельної ділянки, самовільно захопили частину землі, забетонували та розташували на ній собачий вольєр. Крім того паркан, розташований по межі земельних ділянок, займає частину земельної ділянки, належної на праві власності позивачу. З метою підтвердження зазначених порушень з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спеціалістами Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру 27 грудня 2017 року було проведено встановлення (відновлення) меж земельної ділянки внатурі (на місцевості), відповідно до якої відповідачами зайнято 0,0009 га земельної ділянки позивача.
Відповідач ОСОБА_4 чинить перешкоди в користуванні позивачу земельною ділянкою, шляхом розміщення на межі земельних ділянок позивача та відповідача ОСОБА_4 паркану, який частково знаходиться на земельній ділянці позивача.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом в якому позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні належній їй земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510100000:03:041:0244, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не перешкоджати перенесенню частини паркану, який знаходиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 на лінію розмежування суміжних земельних ділянок та шляхом зобов`язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати частину собачого вольєра, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено.
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належній їй земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510100000:03:041:0244, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не перешкоджати перенесенню частини паркану, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 на лінію розмежування суміжних земельних ділянок та шляхом зобов`язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати частину собачого вольєра, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 234 грн. 94 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судових земельно-технічних експертиз в розмірі по 4635 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 2167 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання позивача суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, не врахував те, що перешкоди станом на момент прийняття рішення вже усунуто, зокрема вказано, що після ознайомлення із висновком експертизи № 493 від 21 травня 2020 року, відповідачами замовлено винос в натуру меж земельних ділянок та закріплення їх межовими знаками згідно правовстановлюючих документів та по межам земельних ділянок встановлені металеві стовби. Вважає, що за вказаних обставин, на момент ухвалення оскаржуваного рішення права позивача були не порушені, а тому провадження у справі підлягало закриттю у зв`язку із відсутністю предмету спору.
18 березня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Балтака О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог. Поряд з цим зазначає, що відповідачі самостійно замовляли винос в натуру меж земельних ділянок та закріплення їх межовими знаками із встановленням металевих стовбів, без повідомлення та погодження з позивачем. Вважає, що закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору, можливе лише, якщо такий спір був відсутній на час пред`явлення позову, а інакше це позбавить право позивача на судовий захист, оскільки унеможливлює повторне звернення до суду з тим самим предметом спору, з тих самих підстав та між тими ж сторонами.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_1 позивач є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510100000:03:041:0244, за цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 10 т.1).
На підставі договору дарування від 29 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В., зареєстровано в реєстрі за №2129, відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належать земельні ділянки площею 0,0641 га кадастровий номер 0510137000:03:041:0159, за цільовим призначенням – для індивідуального садівництва, та площею 0,0158 га кадастровий номер 0510137000:03:041:0157, за цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані в АДРЕСА_1 . (а.с. 63 т.1).
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №713653 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0641 га кадастровий номер 0510137000:03:041:0159, за цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, яка розташована в АДРЕСА_2 . Співвласник ОСОБА_3 (а.с. 64 т.1).
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №713652 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0158 га кадастровий номер 0510137000:03:041:0157, за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 . Співвласник ОСОБА_3 . (а.с. 66 т.1).
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №781917 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0103 га кадастровий номер 0510137000:03:041:0132, за цільовим призначенням – для ведення садівництва, яка розташована в АДРЕСА_1 . (а.с. 76 т.1).
Відповідно до висновку №493 Подільського центру судових експертиз за результатами проведення повторної судової земельно-технічної експертизи від 21 травня 2020 року за результатами співставлення меж земельної ділянки площею 0,0594 га кадастровий номер 0510100000:03:041:0244 та фактичних координат, місця розташування, конфігурації, розмірів собачого вольєра та паркану, який встановлений між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 можливо зробити висновок, що у межах земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:03:041:0244 частково розташований собачий вольєр та паркан, який відділяє земельні ділянки, які перебувають у власності та користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (земельна ділянка кадастровий номер 0510137000:03:041:0159) та ОСОБА_4 (земельні ділянки кадастровий номер 0523010100:01:004:0086 та кадастровий номер 0510137000:03:041:0131), а саме:
- від точки А до точки Б паркан із металевої сітки, між земельною ділянкою, яка перебуває у власності та користуванні ОСОБА_1 та земельною ділянкою, яка перебуває у власності та користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 встановлений у межах середньоквадратичної похибки місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж (0,1 м), вище зазначена середньоквадратична похибка передбачається п. 3.11 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками;
- від точки Б до точки В в межах земельної ділянки площею 0,0594 га за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 0510100000:03:041:0244 встановлений паркан із металевої сітки, що відділяє земельну ділянку, яка перебуває у власності та користуванні ОСОБА_1 та земельною ділянкою, яка перебуває у власності та користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (кадастровий номер 0510137000:03:041:0159) довжиною 8,29 м = 3,28+3,86+1,15, площа накладання земельних ділянок при цьому становить 0,00013 га (1,3 кв.м.);
- від точки В до точки Г у межах земельної ділянки площею 0,0594 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер 0510100000:03:041:0244 встановлена огороджуюча конструкція вольєра із плоских азбестоцементних листів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 довжиною 3,02 м, площа накладення земельних ділянок при ьцому становить 0,00008 га (0,8 кв. м);
- від точки Г до точки Д у межах земельної ділянки площею 0,0594 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер 0510100000:03:041:0244 встановлений паркан із металевої сітки, що відділяє земельну ділянку, яка перебуває у власності та користуванні ОСОБА_1 та земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні ОСОБА_4 (кадастровий номер 0523010100:01:004:0086 та кадастровий номер 0510137000:03:041:0131) довжиною 15,67 м = 3,78+3,13+1,82+5,08+1,86, площа накладення земельних ділянок при цьому становить 0,00037 га (3,7 кв. м). (а.с. 221-244 т. 2).
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376. Розділом ІУ зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою.
Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Частиною третьою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Таким чином, встановивши, що паркан ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від точки Б до точки В та огороджуюча конструкція вольєра від точки В до точки Г, зображених в додатку 3 висновку експерта № 493 від 21 травня 2020 року, виходить за межі їх земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_1 і площа такого накладення складає 1,3 кв.м. та 0,8 кв.м. відповідно, а також, що паркан ОСОБА_4 від точки Г до точки Д, зображених в додатку 3 висновку експерта № 493 від 21 травня 2020 року, виходить за межі її земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_1 і площа такого накладення складає 3,7 кв.м., суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав позивача та задоволення позову про усунення перешкод у користуванні належній їй земельній ділянці.
Доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі, у зв`язку із усуненням, на момент ухвалення оскаржуваного рішення, порушень визначених в позовній заяві не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. 
Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року в справі № 210/12487/16-ц, від 11 березня 2021 року в справі № 710/1598/19, від 13 травня 2020 року в справі № 686/20582/19, від 10 квітня 2019 року в справі № 456/647/18.
Таким чином, враховуючи, що на час відкриття провадження у справі спір між сторонами існував, тому відсутні підстави для закриття провадження у справі з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Крім того, заявником до суду попередньої та апеляційної інстанції не надано належних і допустимих доказів про те, що станом на 02 лютого 2021 року перешкоди в користуванні земельною ділянкою були усунені, шляхом перенесення частини паркану та демонтування частини собачого вольєру, як і не міститься таких в матеріалах справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 4000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О.Ю. Береговий
Судді:                 О.В. Ковальчук
       Т.М. Шемета