КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 753/11533/16-ц	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6492/2021	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
01 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Семенюк Т.А
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -
 
В С ТА Н О В И В :
 
У липні 2016 рокуОСОБА_1 та ОСОБА_2  у власних інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідачів провстановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вони зареєстровані і проживають у квартирі АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі також зареєстровані й відповідачі. Квартира складається із чотирьох ізольованих кімнат загальною площею 52,5 кв.м., а також кухні, коридору, підсобного приміщення, відокремленого санвузла та ванної кімнати. Позивачі мешкають у кімнаті площею 12,2 кв.м. 
Зазначають, що відповідачі повністю заволоділи кімнатами квартири та виходами на балкони в зв`язку з чим позивачі змушені користуватися лише однією кімнатою та частиною балкону, що є суміжним із їх кімнатою, шляхом перелазу на балкон через вікно. 
Також зазначили, що відповідачі перешкоджають користуватися ванною кімнатою та бойлером, який був придбаний за спільні кошти. Квартира є не приватизованою, власником особового рахунку є ОСОБА_7 , яки не проживає в даній квартирі. В зв`язку з чим позивачі просиливиділити їм у користування дві житлові кімнати площею 9,3 та 12,2 кв.м.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року відмовленоу задоволенні позову ОСОБА_1  та ОСОБА_2  у власних інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3  до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6  про встановлення порядку користування житловим приміщенням.
Не погоджуючись з рішенням суду,   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подалиапеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду від 09 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи,  що судом порушено норми  процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що відповідно до розподілу житлової площі позивачам належить право користуватися 3/7 частин житлової площі спірної квартири, враховуючи, що квартира має житлову площу в розмірі 52,5 кв.м, вважають, що їх родина має користуватися житловою площею у розмірі  22,5 кв.м (52,5:7=7,5; 7,5х3=22,5).
З врахуванням вказаних обчислень вважають, що мають право окремо від співмешканців користуватися кімнатами площею 9,3 кв.м. та 12,2 кв.м. що в сумі становить 21,5 кв.м. з 1/2 частиною суміжного балкону (лоджії).
Також вважають, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна квартира складається із 4-х ізольованих кімнат, з яких позивачі користуються лише кімнатою житловою площею 12,2 кв.м., а іншими трьома ізольованими житловими кімнатами площею: 18,8 кв.м., 12,2 кв.м., 9,3 кв.м., користується сім`я ОСОБА_5 .
Зазначають, що висновок експерта спростовується розрахунком забезпеченості сім`ї так, як ордер видавався на сім`ю ОСОБА_7  у складі 6 осіб, що із розрахунку експерта 13,5 кв.м. на особу, тобто житлова площа квартири повинна була становити 81,0 кв.м., що не відповідало б забезпеченню сім`ї житловими умовами при заселенні у спірну квартиру.
Крім цього, на думку позивачів суд при ухваленні рішення не взяв до уваги, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що перешкоджає спільному користуванню квартирою.
13 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачі заперечували щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду від 09 листопада 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обґрунтовуючи  тим, що  ОСОБА_3 є повнолітньою особою та фактично не проживає 4 роки за місцем реєстрації, а саме у спірній квартирі, не сплачує за комунальні послуги та не надає коштів на підтримку місць загального користування. Також вказають, що скаржники не сплачують комунальні послуги у рівних частках, оскільки позивачі сплачують тільки за 2 особи.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції досягла повноліття, остання була залучена до участі у справі особисто.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка відноситься до державного житлового фонду.
Відповідно ст. 61 ЖКУкраїни користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Як вбачається з копії ордеру на житлове приміщення від 30.09.1988 р. за №38968 серії «Б»,виданого районною радою народних депутатів, власником особового рахунку на спірну квартиру рахується ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1а.с. 191). 
Встановлено, що на час розгляду справи судом, в квартирі зареєстровано 7 осіб та фактично проживають 9 осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .
Згідно даних викопіювання поверхового плану квартири АДРЕСА_1 квартира складається із чотирьох ізольованих кімнат площею 12,2 кв.м., 9,3 кв.м., 12,2 кв.м. та 18,8 кв. м., коридору, кухні, підсобного приміщення, вбиральні та ванної кімнати (т. 1 а.с. 7). 
Жила площа спірної квартири складає 52,5 кв.м., отже на долю кожного з мешканців квартири припадає  по 7,5 кв.м. жилої площі. 
Позивачі просили виділити їм у користування дві житлові кімнати площею - 12, 2 кв.м. (в якій вони фактично проживають) та кімнату 9,3 кв.м., в якій проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , тобто позивачі просять покращити їх житлове становище за рахунок погіршення житлових умов ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . 
Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який був виконаний на замовлення позивачів щодо можливого виділення у користування житлової площі, вбачається, що заявлений позивачами варіант користування з урахуванням зареєстрованих в квартирі осіб є неможливим, оскільки порушує ст. 47 та ч. 2 ст. 50 ЖК України.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі просили покращити їх житлове становище за рахунок погіршення житлових умов відповідачів, що є неприпустимим.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що  з врахуванням вказаних у апеляційній скарзі обчислень апелянти мають право окремо від відповідачів користуватися кімнатами площею 9,3 кв.м. та 12,2 кв.м. що в сумі становий 21,5 кв.м. з 1/2 частиною суміжного балкону (лоджії), з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.
Як встановлено судом, позивачі займають кімнату площею 12,2 кв.м., у кімнаті 9,3 кв.м. проживає ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_10 , кімнати площею 12,2 кв.м. та 18,8 кв.м. займає ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з чоловіком та неповнолітньою        ОСОБА_5 .
Таким чином, судом встановлено, що в квартирі проживають три сім`ї, при запропонованому позивачами порядку користування жилими кімнатами, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 50 та ст. 47 ЖК України, не можливо виділити на кожну сім`ю окрему житлову кімнату.
Зазначене узгоджується і з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 571/17-44 від 13 червня 2019 року (а.с. 194-201 т. 1).
Також колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що перешкоджає спільному користуванню квартирою, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що спірна квартира не приватизована. 
Правовий статус житлових приміщень, що перебувають у державній власності, регулюється житловим законодавством та умовами договорів на підставі яких дане майно передано у користування. 
У таких житлових приміщеннях, є відповідальний квартиронаймач, з яким укладено договір найму житлового приміщення, а також встановлена норма житлової площі на кожного мешканця.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку способом захисту прав та інтересів позивачів у даному спорі є зміна договору найму жилого приміщення, а не встановлення порядку користування квартирою.
Крім того, судом встановлено, що наймачем житлового приміщення є ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом також встановлено, що між сім'ями позивача та відповідачів склалися напружені стосунки, їх спільне проживання не комфортне, сторони звертаються з приводу дій кожного із сторін до правоохоронних органів. Після смерті  ОСОБА_7 , основного квартиронаймача, жоден із зареєстрованих у спірній квартирі за укладенням договору найму житлового приміщення замість попереднього наймачане звертався і такий договір на час судового розгляду не укладений. 
Законодавством встановлений певний порядок визнання наймачем іншу особу за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Так, вказану заяву повинен розглядати орган місцевого самоврядування, який є власником квартири, або особа, якій делеговані такі функції. 
Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.
У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору,спір може бути вирішено в судовому порядку. 
При цьому, позовні вимоги до Дарницької районної державної адміністраціїне заявлялись, такаюридична особа не залучена сторонамидо участі у справі.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані та відповідають встановленим обставинам справи, а тому не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
                                                      
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
РішенняДарницького районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року  - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 03 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді