ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6097/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                                    м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:              Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Парінова А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття розпорядження за заявою позивачки від 07.08.2020 по розрахунку (перерахунку) її основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм ст.ст. 49,50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати відповідача усунути порушення права позивачки на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм ст.ст. 49,50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке підтверджено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.05.2010 по справі №2-310/10 на момент виникнення спірних правовідносин, прийнявши для цього відповідне розпорядження по розрахунку пенсії з 07.08.2020 у розмірі основної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії особі з інвалідністю 2 групи - 75% мінімальної пенсії за віком.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 від 07.08.2020 рішення, передбаченого частиною 5  статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірах, встановлених статтями 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції за вказаний період.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити у мотивувальній та резолютивній частині відповідно до вимог, викладених в апеляційній скарзі, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує, тим, що судом першої інстанції не враховано виникнення спірних правовідносин між позивачем і органами Пенсійного фонду України раніше змін, внесених законодавства про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Апелянт зазначає, що до події чи факту застосовується закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності, про що наголошено у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-ри/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області також подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, вважаючи, що вказане рішення прийнято судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а зазначила що норми статті 46 Закону № 1058-IV (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу. Як вбачається із пенсійної справи позивача та матеріалів адміністративного провадження у справі № 580/6097/20 спірні розміри основної та додаткової пенсій в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 позивачу не були нараховані. Таким чином, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, для застосування положень статті 46 Закону № 1058-1V немає правових підстав.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_1 ) та є особою з інвалідністю ІІ групи.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.05.2010 по справі №2-310/10 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано  Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі здійснити перерахунок ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії по інвалідності  з 08.02.2010 року  відповідно до ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54, 67  Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
На виконання вказаного рішення суду від 12.05.2010 управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі проведено з 08.02.2010 до 31.10.2011 перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Зазначена обставина визнається позивачкою.
07.08.2020 позивачка звернулася до відповідача з заявою щодо розрахунку розміру пенсії відповідно до рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.05.2010 по справі №2-310/10.
Листом від 21.08.2020 № 4805-5105/К-02/8-2300/20 відповідач відмовив позивачці у проведені перерахунку, у зв`язку із тим, що її пенсія обчислена у порядку встановленому  постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивачка звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Механізм проведення перерахунку пенсії визначений у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з п. 4.7, абз. 3 п. 4.10, абз. 2 п. 4.9 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням.
У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.
Зазначені норми права вказують на те, що рішення у формі розпорядження приймається за результатами розгляду документів, які є необхідними для призначення (перерахунку) пенсії. За підсумками розгляду таких документів заявнику направляється повідомлення і лише на його вимогу видається виписка з розпорядження.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 07.08.2020 року щодо здійснення розрахунку пенсії у відповідності до розмірів, встановлених постановою суду. Нових документів, які впливають на розмір пенсії, до вказаної заяви додано не було.
Про результати розгляду такої заяви позивач повідомлена шляхом направлення листа від 21.08.2020 № 4805-5105/К-02/8-2300/20.
Отже, під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.08.2020 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не порушило вимог Порядку № 22-1.
Колегія суддів враховує, що незважаючи на заявлення вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття розпорядження про перерахунок пенсії, метою звернення до суду є захист права на отримання пенсії і додаткової пенсії в розмірі, що був визначений постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.05.2010 по справі №2-310/10.
Судом встановлено, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.05.2010 по справі №2-310/10 Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області було зобов`язано, зокрема, здійснити перерахунок ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії по інвалідності з 10 листопада 2010 року відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленому у законі про Державний бюджет України на відповідний рік з урахуванням фактично виплачених сум.
У своїй заяві позивач підтвердила, що на виконання вказаного судового рішення їй було проведено належний перерахунок пенсії, проте у подальшому розмір пенсії безпідставно зменшено.
Отже, у межах цієї справи позивач захищає своє право на отримання пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно зі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  за період, не охоплений рішенням суду у справі №2-310/10.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи категорії ІІ.
Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що була чинною станом на 22 липня 2011 року, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема інвалідам IІІ групи - у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.
Положеннями ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачало, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
З набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745 було змінено правові підстави та розміри соціальних виплат особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому позивач з 23 липня 2011 року втратила право на виплату додаткової пенсії у розмірі, встановленому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати розмір вказаної соціальної виплати.
Відповідне повноваження Кабінетом Міністрів України було реалізоване шляхом прийняття постанови «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745. Вказана постанова набула чинності 23 липня 2011 року.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 23 липня 2011 року особи, які набули статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, втратили право на виплату відповідних виплат у розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» у 2012 році норми і положення, зокрема, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Тотожні правила застосування ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлені також п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».
Кабінетом Міністрів України було винесено постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, яка набрала чинності з 01 січня 2012 року. Вказаною постановою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210). Положеннями п.п. 10, 13 Порядку № 1210 був установлений інший розмір пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ніж положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За таких обставин дії відповідача щодо проведення у період з 23 липня 2011 року до 31 грудня 2013 року таких виплат у розмірах, що встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 та від 23 листопада 2011 року № 1210, були правомірними.
Водночас у період з 01 січня до 02 серпня 2014 року додаткове правове регулювання відносин, пов`язаних із нарахуванням та виплатою пенсії та додаткової пенсії, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими законами України - не здійснювалося.
Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» на час його прийняття і до 03 серпня 2014 року не містив положень, які б делегували Кабінету Міністрів України право визначати порядок і умови здійснення соціальних виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Проте відповідач, всупереч ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачував позивачу пенсію та додаткову пенсію у меншому розмірі, який встановлений Порядком № 1210.
Відтак дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії протягом вказаного періоду, у розмірі, меншому ніж той, що встановлений ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були неправомірними.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 03 серпня 2014 року, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було доповнено, зокрема, пунктом 67. Згідно вказаної норми права норми і положення, серед інших, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
Крім того Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набув чинності з 01 січня 2015 року ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  були викладені в новій редакції.
Відповідно до ст. 51, ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що діє з 01 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Відтак, з 03 серпня 2014 року відповідач правомірно продовжив виплачувати позивачу пенсію та додаткову пенсію у розмірах, що передбачені п.п. 10, 13 Порядку № 1210.
Колегія суддів наголошує на тому, що ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», пп. 9 п. 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» не були визнані такими, що не відповідають Конституції України. Підстав для неврахування положень зазначених законів відповідачем під час нарахування і виплати пенсії та додаткової пенсії позивачу у період з 23 липня 2011 року до 31 грудня 2013 року та починаючи з 03 серпня 2014 року - судом не встановлено.
Під час розгляду і вирішення цієї справи колегія суддів виходить із того, що обов`язковою умовою для надання судового захисту є, зокрема, звернення до адміністративного суду у межах встановленого ст. 122 КАС України або ж із пропуском такого строку, який обумовлений поважними причинами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Питання щодо визначення дати початку перебігу строків звернення до суду із адміністративним позовом щодо захисту соціальних прав, а також щодо оцінки поважності причин пропуску такого строку були предметом дослідження Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду під час розгляду справи № 240/12017/19.
У постанові від 31 березня 2021 року у вказаній справі Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої:
- для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
- пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність / помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Колегія суддів враховує, що у межах цієї справи ОСОБА_1 фактично просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії та додаткової пенсії починаючи із 23 липня 2011 року. Проте із заявою щодо проведення перерахунку соціальних виплат за такий період позивач звернулася до відповідача лише 07.08.2020 року.
Звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із такою заявою, а також отримання листа про відмову в задоволенні викладених у ній вимог не змінюють   момент, з якого позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав на отримання пенсії і додаткової пенсії у належному, на її думку, розмірі.
Як раніше зазначалося, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду застосував ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказана норма права передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що виплата пенсії та додаткової пенсії за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року не відбулася з вини відповідача, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що позивач має право на виплату пенсії за минулий час без обмеження строку.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що положення ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можуть бути застосовані лише у тому разі, якщо відповідні соціальні виплати були фактично нараховані, а спір виник виключно у зв`язку з їх невиплатою із вини органу, що призначає пенсію.
Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області починаючи з 23 липня 2011 року (у тому числі й за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року) не здійснювало нарахування позивачу пенсії та додаткової пенсії у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За таких обставин посилання суду першої інстанції на ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими.
Такі висновки колегії суддів узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а. Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що норми, зокрема ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
Відповідно до ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, який призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатою сум за минулий час, у тому числі будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 не містить таких висновків.
Натомість вказаним рішенням Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України  у системному зв`язку з положеннями ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» та визначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог та вирішення питання щодо перерахунку пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період починаючи з 23 липня 2011 року, а також прийняття судом першої інстанції рішення про зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року - не узгоджується зі строками звернення до суду із адміністративним позовом, що визначені у ст. 122 КАС України.
У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
У свою чергу ч. 3 ст. 123 КАС України визначає, що у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Розглядаючи можливість застосування вказаних норм процесуального права у цій справі, колегія суддів враховує, що позивач просила суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за результатами розгляду її заяви від 07 серпня 2020 року розпорядження про розрахунок (перерахунок) основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Необхідність дослідження судом апеляційної інстанції питання щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за період з 23 липня 2011 року, у тому числі пов`язаних із дотриманням строку звернення до суду, обумовлена висновками суду першої інстанції про те, що:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області дійсно допустило протиправну бездіяльність при розгляді заяви від 07 серпня 2020 року, яка полягала у неприйнятті розпорядження про перерахунок основної та додаткової пенсії;
- способом усунення такого порушення прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії та додаткової пенсії за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року, протягом якого відповідач повинен був нараховувати відповідні виплати у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Натомість суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 серпня 2020 року не порушило вимог Порядку № 22-1.
Позовна вимога щодо визначення протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає, на переконання позивача, саме у неналежному розгляді її звернення від 07 серпня 2020 року, заявлена у межах шестимісячного строку, обчисленого з дня отримання листа від 21.08.2020 № 4805-5105/К-02/8-2300/20.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає розгляду по суті заявлених вимог, а та обставина, що вирішення таких вимог потребує також дослідження питання строків звернення до суду з вимогами про перерахунок пенсії, не дає підстав для застосування ч. 3 ст. 123, п. 8 ч. 1 ст. 240 та ч. 1 ст. 319 КАС України.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 лютого 2021 року належить скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ..
Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, доводи якої стосувалися рішення суду першої інстанції в цілому, а не лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , підлягає задоволенню в повному обсязі.
Натомість апеляційна скарга позивача, яка містила вимоги про зміну мотивувальної та резолютивної частини рішення суду від 15 лютого 2021 року, не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги позивача, які зводяться до необхідності виплати їй пенсії та додаткової пенсії у розмірах, визначених постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.05.2010 по справі №2-310/10, навіть після зміни правового регулювання спірних правовідносин, не перевіряються судом апеляційної інстанції з тих підстав, що заява ОСОБА_1 від 07 серпня 2020 року була розглянута відповідачем належним чином, а перевірка підстав для перерахунку соціальних виплат за період з 23 липня 2011 року не узгоджується із строками звернення до суду із адміністративним позовом.
З огляду на викладене колегія суддів колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	              І.О. Грибан	
Суддя	                А.Б. Парінов	

(Повний текс постанови складено 09.06.2021)