УХВАЛА

06 квітня 2021 року 
Київ
справа №9901/51/21
адміністративне провадження №П/9901/51/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача          Чиркіна С.М.,
суддів:                     Єзерова А.А., Желєзного І.В., Кравчука В.М., Рибачука А.І., 
розглянувши заяву судді Єзерова А.А. про самовідвід від участі у розгляді справи №  9901/51/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕР ТВ" до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участі третіх осіб: Ради національної безпеки і оборони України та Служби безпеки України, про визнання протиправним та нечинним пункту 6 додатку № 2 Указу Президента України від 02.02.2021 №43/2021,
ВСТАНОВИВ:
01.03.2021 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ТВ» (далі - позивач або Товариство) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, в якій позивач просить визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 02.02.2021 у №43/2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.02.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.02.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме пункту 6 додатку № 2, відповідно до якого застосовано санкції до позивача (далі - Указ № 43/2021).
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол від 01.03.2021) для розгляду цієї справи визначено такий склад колегії суддів: суддя-доповідач Чиркін С.М., судді: Єзеров А.А., Желєзний І.В., Кравчук В.М., Рибачук А.І.
Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 15 год. 00 хв., 15.04.2021.
05.04.2021 суддею Єзеровим А.А., з посиланням на положення пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, заявлено про самовідвід від розгляду зазначеної справи.
Заява судді Єзерова А.А. про самовідвід мотивована тим, що адвокатом позивача у даній справі є Сметана В.М., щодо якого суддею Єзеровим А.А. здійснювалося офіційне опонування його дисертаційного дослідження. Вказані обставини мали місце під час публічного захисту представником позивача дисертаційної роботи на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук в Інституті держави і прави імені В.М. Корецького Національної академії наук України та є загальновідомими. 
На думку судді Єзерова А.А. вказані обставини не впливають на його неупередженість при розгляді справи №9901/51/21 і не свідчить про його особисту зацікавленість в результаті її розгляду, однак з метою уникнення виникнення в учасників справи таких сумнівів щодо неупередженості та безсторонності суду, вважає за необхідне заявити самовідвід.
Розглянувши заяву про самовідвід судді Єзерова А.А. колегія суддів зазначає таке.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені     статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого     статтею 31 цього Кодексу.
Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").
ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").
Водночас у поданій заяві про самовідвід суддя Єзеров А.А. акцентує увагу, що вказані обставини не впливають на його неупередженість при розгляді справи і не свідчить про його особисту зацікавленість в результаті її розгляду, а заява подана з метою уникнення виникнення в учасників справи таких сумнівів щодо його неупередженості та безсторонності.
Таким чином, обставини наведені суддею Єзеровим А.А. доводи на обґрунтування заяви про самовідвід, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини першої     статті 36 КАС України     передумов для самовідводу судді Верховного Суду.
За приписами частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Проаналізувавши викладені в заяві доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав підстави для самовідводу в порядку пункту 4 частини першої     статті 36 КАС України.
Керуючись частиною першою статті 36, статтею 40 КАС України, суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви судді Єзерова А.А. про самовідвід.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                   В.М. Чиркін
          А.А. Єзеров
          І.В. Желєзний
          В.М. Кравчук
                                                                                                    А.І. Рибачук