УХВАЛА

15 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  920/742/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова    Є.    В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі
за позовом Приватного підприємства "Карла Маркса - 2" до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про поновлення договору оренди землі,
ВСТАНОВИВ:
16.02.2021 Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно звернулося із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020, повний текст якої підписаний 20.10.2020 (колегія суддів: Разіна Т. І., Іоннікова І. А., Тарасенко К. В.).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснов  Є.  В.- головуючий, Мачульський Г. М., Уркевич В. Ю.
Касаційна скарга не відповідала вимогам статей 288, 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з чим ухвалою Верховного Суду від 02.03.2021 касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк до 02.04.2021 для усунення недоліків, а саме, скаржнику було потрібно надати належні докази сплати судового збору касаційному суду та мотивоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення відповідного строку та належні докази щодо обставин, що спричинили пропуск строку на касаційне оскарження. Зазначена ухвала була отримана скаржником 10.03.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення.
На виконання ухвали від 02.03.2021 про залишення касаційної скарги без руху, скаржником 22.03.2021 були надіслані документи щодо усунення недоліків, які отримані головуючим 29.03.2021, а саме, докази сплати судового збору та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Згідно з частиною 1 статті 119 ГПК України, Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Оскаржувана постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята 29.09.2020, а повний текст підписаний 20.10.2020. Таким чином, останній день строку, встановленого для оскарження зазначеного судового рішення в касаційному порядку, припадав на 09.11.2020. Касаційну скаргу направлено 16.02.2021, тобто скаржником пропущено строк, встановлений статтею 288 ГПК України, для подання касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до практики Суду держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії" (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, § 25, Серія А N 11; "Пелевін проти України (Pelevin v Ukraine)" від 20.05.2010, № 24402/02, §  27). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення у справі "Мельник проти України" (Melnik v. Ukraine) від 28.03.2006, §§ 22 - 23, рішення у справі "Мушта проти України" (Mushta v. Ukraine) від 18.11.2010, §§  37-38).
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Пелевін проти України (Pelevin v Ukraine)" від 20.05.2010).
Відповідно до правових позицій, сформованих Європейським судом з прав людини у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France) та "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії" (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому скаржник зазначає про те, що ним була подана касаційна скарга, яку ухвалою від 27.11.2020 було залишено без руху. Ухвалою від 21.01.2021 було повернуто первісно подану касаційну скаргу з огляду на те, що скаржником не було наведено жодних підстав касаційного оскарження, а також, не надано доказів сплати судового збору. Скаржник зазначив, що відповідну ухвалу про повернення касаційної скарги він отримав 28.02.2021, а також, що він не погоджується з ухвалою, оскільки на його думку у скарзі були викладені підстави оскарження та додані докази сплати судового збору.
Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та оцінивши зазначені заявником причини на предмет їх поважності, дійшла висновку, що наведені причини є неповажними у зв`язку з чим скаржнику потрібно надати до Суду мотивоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення відповідного строку та належні докази щодо наведених обставин, що спричинили пропуск строку на касаційне оскарження.
Скаржник на виконання ухвали без руху надав нове клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому фактично виклав ті ж самі причини пропуску строку на касаційне оскарження, які вже були визнані неповажними, про що було зазначено в ухвалі від 02.03.2021, та додатково зазначив, що скаржником було своєчасно подано до Верховного Суду касаційну скаргу, однак судом не прийняті з причин відсутності оригіналу квитанції про сплату судового збору, який фактично направлявся до суду з описом вкладення, але з невідомих причин Верховний Суд не отримав.
Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та оцінивши зазначені заявником причини на предмет їх поважності, дійшла висновку, що такі причини є неповажними, оскільки виконуючи вимоги ухвали від 27.11.2020 (вперше поданої касаційної скарги), скаржник у поданій заяві про усунення недоліків не навів жодної передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави подання цієї скарги, а також не надав доказів сплати судового збору, що підтверджується Актом Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 № 29.1-11/7 в якому зазначено, що при розкриванні поштового відправлення (штриховий код 4001400607576), яке надійшло від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, не виявилось вказаних у додатку оригіналу квитанції від 15.12.2020 № 0.0.1942066471.1 на суму 3 200 грн та копії першого аркушу ухвали від 27.11.2020 у справі № 920/742/17, у зв`язку з чим ухвалою від 21.01.2021 касаційну скаргу було повернуто з огляду на неусунення недоліків.
Вказані обставини свідчать, що можливість подання касаційної скарги у встановлений строк, залежала виключно від волевиявлення та дій самого скаржника.
Інших доводів в обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку скаржником не зазначено та не надано доказів того, що скаржник не мав можливості раніше звернутися з касаційною скаргою.
Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008, зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Отже можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.
З викладеного вбачається, що у заявника була можливість скористатися своїм правом на звернення до суду касаційної інстанції в межах строку відповідно до вимог ГПК України, а пропуск строку на касаційне оскарження залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, що звернулась із касаційною скаргою, могла і повинна була уникнути при подачі касаційної скарги.
З огляду на наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони не є поважними та не можуть братися до уваги для поновлення відповідного строку, оскільки скаржник не навів будь - яких обґрунтованих доводів або об`єктивних причин, які б спричинили пропуск строку на касаційне оскарження.
При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права скаржника не порушені, оскільки йому було надано право на обґрунтування пропуску строку на оскарження судового рішення про, яке він був обізнаний.
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 292 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.
За приписами пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 920/742/17.
За таких обставин, керуючись статтями 234, 235, 292, 293 ГПК України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про поновлення строку на касаційне оскарження.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі №   920/742/17.
3. Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повернути скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Є. В. Краснов

Суддя                                                                                          Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                          В. Ю. Уркевич