ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 698/284/20		
Провадження № 22-ц/821/711/21		
категорія: 304080000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,
учасники справи:        
позивач – приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» - адвоката Сакалюка Дмитра Васильовича на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, у складі: головуючого судді Баранова О. І.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ПрАТ «АСК «Інго Україна» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.06.2007 між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та ТОВ «Перша лізингова компанія» було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів № 47-07, за яким було застраховано транспортний засіб Skoda, № НОМЕР_1 .
У період дії договору страхування, 11.09.2018, у м. Умань на перехресті вулиць Інтернаціональна та Бетховена, мала місце дорожня транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю Skoda, НОМЕР_1 та легкового автомобілю Volksvagen № НОМЕР_2 , внаслідок якої було пошкоджено забезпечений автомобіль.
Зазначає, що винним у скоєнні ДТП, яка відбулася 11.09.2018, є водій легкового автомобіля Volksvagen, державний № НОМЕР_2 ОСОБА_1 .
Після вищезазначеної ДТП представник потерпілого звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за подією, яка мала місце 11.09.2018 із участю застрахованого автомобіля, з метою отримання виплати страхового відшкодування.
Вказаний випадок був страховим, тому були здійснені дії по встановленню всіх обставин події, визначенню розміру збитку та виплаті страхового відшкодування.
Так, згідно розпорядження на виплату № 1816515 за платіжним дорученням № 8268 було виплачено 14144,67 грн.
Розмір страхового відшкодування визначався на підставі рахунку-акту виконаних робіт від 18.10.2018, який виданий СТО ПрАТ «МЕТЕК».
Вказує, що з метою досудового врегулювання спору позивачем був направлений лист відповідачу з вимогою щодо відшкодування шкоди, проте відповідь не була отримана.
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача 14144,67 грн понесених витрат на страхове відшкодування та 2102 грн витрат по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що допущені позивачем порушення, передбаченого процесуальним законом порядку і строку подання доказів є істотними, що унеможливлює оцінку законності, заявлених позивачем вимог. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через необґрунтованість, оскільки визнав, що подані позивачем матеріали не можуть бути прийнятими до розгляду в якості письмових доказів, а отже, в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували обставини, наведені позивачем в обґрунтування позову. Також суд врахував, що, передбачене ч. 8 ст. 83 ЦПК України клопотання про неможливість подання доказів позивачем не подавалась.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 03 березня 2021 року, представник ПрАТ «АСК «Інго Україна» – Сакалюк Д. В., вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим за неповного дослідження доказів, що додані до позовної заяви, просив суд скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що подаючи позов, позивачем було підготовлено позовну заяву зі всіма додатками до неї у двох екземплярах та надіслано поштою на адресу суду. Кожен примірник позову з додатками був зшитий та скріплений біркою на якій зазначено «Згідно з оригіналом», «Прошито та пронумеровано», було зазначено кількість аркушів, прізвище представника позивача, поставлена дата та підпис представника позивача. Тому вважає, що позивач належним чином завірив позов та копії додатків до нього.
Звертає увагу, що вимоги до позовної заяви та додатків до неї висвітлені в ст. 175 та ст. 177 ЦПК України, якщо поданий позов та додатки не відповідають їм, то у відповідності до ст. 185 ЦПК України позов підлягає залишенню без руху, проте суд першої інстанції відкрив спрощене провадження у справі без виклику сторін та зазначив, що підстави для залишення без руху відсутні.
Щодо вини відповідача зазначає, що закінчення строків накладення адміністративного стягнення не означає відсутність складу адміністративного правопорушення та відсутність вини, підстав для цивільно-правової відповідальності. Факт порушення відповідачем правил дорожнього руху на момент ДТП має місце.
Саме встановлення такого факту є підставою для позову до відповідача і закриття провадження відносно нього у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3018258425318658, 11.09.2018 у м. Умань на перехресті вулиць Інтернаціональна та Бетховена, мала місце дорожньо-транспортна пригода – наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху, за участю автомобілю Skoda, НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Перша Лізингова Компанія» та легкового автомобілю Volksvagen № НОМЕР_2 , власником якого вказано «Литва» під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 14).
Відповідно до постанови Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26.12.2018, 11.09.2018 о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_1 в м. Умань на перехресті вулиць Інтернаціональна та Бетховена, керуючи автомобілем Volksvagen Passat, державний номерний знак № НОМЕР_2 , не вибрав безпечну дистанції та не врахував дорожню обстановку, здійснив наїзд на попереду стоячий автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно протоколу ОСОБА_1 вчинив правопорушення 11.09.2018, виходячи із ст. 38 КУпАП, суд дійшов висновку, що строки накладення адміністративного стягнення на нього, на час розгляду справи судом спливли, тому провадження закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 15).
Згідно Генерального договору страхування № 47-07 по страхуванню засобів транспорту, цивільної відповідальності та від нещасних випадків від 07 червня 2007 року, автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , застрахований в АТ «СГ «ТАС», страхова сума по КАСКО становить 353366,57 грн (а.с. 5-12).
З акту огляду транспортного засобу від 11.09.2018 вбачається, що автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску, має пошкодження, зокрема бампер задній, панель задня, вказано на необхідність додаткового огляду (а.с. 18).
Згідно з Рахунком-актом виконаних робіт № MRCNZ000030 від 18.10.2018 ПрАТ «МЕТЕК» виконало роботу по ремонту автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на суму 16973,61 грн, без врахування ПДВ 14144,68 грн (а.с. 16-17).
Із Звіту ПрАТ «АСК «Інго-Україна» від 24.10.2018 вбачається, що узгоджена вартість ремонту автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , становить 16973,61 грн, без врахування ПДВ 14144,68 грн (а.с. 13). 
Відповідно до Страхового акту № 1816515 від 06.11.2018, страхувальник ТОВ «Перша Лізингова Компанія» 304367526105, поліс № 250575953.18, розрахунок збитку становить 16973,60 грн, до відшкодування 14144,67 грн (а.с. 19 зворот).
Згідно з розпорядженням № 1816515 на виплату по страховій події від 14.11.2018 та платіжного доручення № 8268 від 14.11.2018, перераховано страхове відшкодування ТОВ «Перша Лізингова компанія» у розмірі 14144,67 грн (а.с. 20). 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно листа Виконавчого комітету Шостаківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області від 04 листопада 2020 року № 277/02-25, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).
25 березня 2021 року сторонам по справі, на адреси, які містяться в матеріалах справи, була направлена ухвала про відкриття апеляційного провадження, а ОСОБА_1 в тому числі копія апеляційної скарги.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення трек-номер 1800210585486 ПАТ АСК "Інго Україна" отримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження 02 квітня 2021 року, проте лист направлений ОСОБА_1 , за адресою його реєстрації, повернувся невручений з підстав закінчення терміну зберігання.
08 квітня 2021 року ОСОБА_1 повторно було направлено копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги, проте дані про його вручення відсутні.
Іншої адреси відповідача ОСОБА_1 матеріали справи не містять, разом з тим надсилаючи відзив на позов до суду першої інстанції ОСОБА_1 також вказував, як адресу проживання АДРЕСА_1 (а.с. 39).
Крім того, за вищевказаною адресою відповідач неодноразово отримував судову кореспонденцію суду першої інстанції (а.с. 34-35).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог ст. 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.
За ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або у належним чином засвідченій копії.
Згідно з вимогами 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 41563-2003), відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки юридичної особи.
При цьому, п. 5 ч. 1 ст. 175 ЦПК України визначено, що позивачу слід зазначити в позові докази, що підтверджують викладені в ньому обставини; ч. 5 ст. 177 ЦПК України визначає обов`язок додати всі наявні докази в оригіналі або в копіях, але ці норми не визначають, яким чином потрібно оформити копії доказів, а тому саме ч. 2 ст. 95 ЦПК України містить вимоги щодо оформлення копій долучених доказів, незалежно від того, подані вони разом з позовною заявою чи в подальшому (у попередньому засіданні або на іншій стадії судового розгляду).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано позовну заяву з додатками, які були прошиті, пронумеровані та скріплені засвідчувальним написом, який містить такі дані: «Згідно з оригіналом, прошито та пронумеровано 22 аркушів, представник за довіреністю ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» Сакалюк Д. В. 08.05.2020». 
Тобто, копії документів, долучені до позовної заяви, засвідчені лише на останньому аркуші прошитого та пронумерованого документу, а не на кожній його сторінці.
Суд першої інстанції позов не залишав без руху, а навпаки, після надходження позову ПрАТ «АСК «Інго Україна» 18 травня 2020 року, відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін та зазначив, що позовна заява відповідає ст. ст. 175-177 ЦПК України та вказав, що підстав для залишення без руху, повернення позову чи відмови у відкритті провадження немає підстав (а.с. 25). 
Зокрема, рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд дійшов висновку, що відмовляючи в позові лише з підстави порушення порядку подання доказів, а саме невірного засвідчення копій доданих до позову доказів, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та припустився надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства, що визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17 (провадження № 61-34411св18).
Щодо розгляду позову по суті Черкаський апеляційний суд виходить з наступних мотивів.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 ЗУ «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, пов`язаної з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування (ст. 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 ЗУ «Про страхування»). 
Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який є учасником ДТП, яке мало місце 11.09.21018, мав чинний договір добровільного страхування транспортних засобів № 47-07 від 07.06.2007, укладений між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та ТОВ «Перша лізингова компанія».
Шкода, яка була завдана автомобілю Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 14144,67 грн була відшкодована власнику вказаного автомобіля ПрАТ «АСК «Інго Україна», що підтверджується розпорядженням № 1816515 на виплату по страховій події від 14.11.2018 та платіжним дорученням № 8268 від 14.11.2018.
Звертаючись в суд з позовом ПрАТ «АСК «Інго Україна» посилаючись на ст. 27 ЗУ «про страхування» та ст. 993 ЦК України просило стягнути суму страхового відшкодування із ОСОБА_1 , як винної в ДТП особи, оскільки в нього відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
При цьому, правила регулювання деліктних зобов`язань, що мають місце у правовідносинах між завдавачем шкоди та потерпілою стороною, допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, згідно зі ст. 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
Із довідки №3018258425318658 про дорожньо-транспорту пригоду вбачається, що ОСОБА_1 , під керуванням якого перебував легковий автомобіль Volksvagen № НОМЕР_2 , власником якої вказано «Литва» відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП.
Вказана обставина відповідачем не заперечувалось під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема у поданому ним відзиві на позов.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до постанови Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26.12.2018, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 15).
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою».
Постанова Верховного Суду від 02 липня 2018 року у справі № 739/1069/17 (провадження № 61-6101св18) містить висновок про те, що «У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, у такому разі така постанова суду є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України, що й було здійснено судом апеляційної інстанції».
Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
При цьому, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладений обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.
Постановою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26.12.2018 встановлено, що 11.09.2018 о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_1 в м. Умань на перехресті вулиць Інтернаціональна та Бетховена, керуючи автомобілем Volksvagen Passat, державний номерний знак № НОМЕР_2 , не вибрав безпечну дистанції та не врахував дорожню обстановку, здійснив наїзд на попереду стоячий автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Також суд зазначив, що саме ОСОБА_1 вчинив правопорушення 11.09.2018.
Отже, вищевказаною постановою суду встановлено факт того, що ДТП, яке мало місце 11.09.2018 відбулося з вини ОСОБА_1 . 
В свою чергу заперечуючи проти позову та відсутність його вини у ДТП, яке відбулося 11.09.2018, ОСОБА_1 у відзиві на позов посилався виключно закриття адміністративного провадження.
Належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у ДТП, яка сталася 11.09.2018 року, ОСОБА_1 не надав.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто в ДТП, яка мала місце 11.09.2018 встановлена належним та допустимим доказом, адже закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, вимога позивача до завдавача шкоди ОСОБА_1 , за відсутності в нього договору страхування цивільно-правової відповідальності, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні, тому саме із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПрАТ «АСК «Інго Україна» матеріальну шкоду у розмірі 14144,67 грн.
Отже, дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПрАТ «АСК «Інго Україна» 2102 грн судового збору за подачу позову та 3153 грн судового збору за подачу апеляційної скарги, а всього 5255 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» - адвоката Сакалюка Дмитра Васильовича задовольнити.
Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» 14144,67 грн матеріальної шкоди.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» 5255 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Текст постанови складено 20 квітня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко