КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
20 квітня 2021 року
 
м. Київ
справа №752/1774/18
провадження № 22-ц/824/5375/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Банк Форвард»
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 
 
на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року у складі судді Колдіної О.О.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання зобов`язань припиненими та відшкодування моральної шкоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив визнати припиненими правовідносини між позивачем та ПАТ «Банк «Форвард» за договором споживчого кредитування №200014210 від 12 травня 2017 року; стягнути з відповідача на свою користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 160 000 грн; зобов`язати відповідача протягом тижня після набрання чинності рішенням суду спростувати поширену інформацію про ОСОБА_1 шляхом надіслання повідомлень абонентам мобільного зв`язку, які отримали недостовірну інформацію щодо позивача.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12 травня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір споживчого кредитування №200014210, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 227,28 грн.
 
Зазначав, що позивачем щомісячно вносилася на рахунок відповідача грошова сума на повернення заборгованості у розмірі, що перевищував визначений у графіку платежів, тобто більше аніж 1 564 грн, зв`язку з чим ОСОБА_1 достроково погашено кредитну заборгованість та станом на 08 листопада 2017 року сплачено відповідачу 20 231 грн. 
Стверджував, що банк вимагає від позивача виплати штрафних санкцій за порушення умов договору, оскільки збільшення суми періодичних платежів таким договором не передбачалося.
Зауважував, що внаслідок відмови позичальника від сплати штрафних санкцій, банк, починаючи з серпня 2017 року, вчиняє щоденний систематичний тиск на позивача, що виявляється в агресивних дзвінках співробітників банку, надісланні смс-повідомлень з погрозами, поширенні серед громадськості неправдивої конфіденційної інформації про позивача шляхом надіслання смс-повідомлень керівництву та співробітникам ОСОБА_1 , тощо. Зазначена протиправна поведінка банку завдає позивачу душевних страждань та моральних переживань.
Звертав увагу суду на те, що у діях відповідача вбачається недобросовісна конкуренція, що виявляється у вигляді поширення неправдивої інформації про умови кредитування та не зазначення в рекламних матеріалах про обмежені умови дострокового погашення заборгованості. 
У зв`язку з указаним, просив стягнути з банку на свою користь 160 000 грн моральної немайнової шкоди, що включає в себе розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період активного вчинення неправомірних дій з боку відповідача, тобто починаючи з листопада 2017 року, а також передбачений законом мінімальний розмір застосування державними органами влади штрафних санкцій у випадку звернення позивача про захист своїх порушених прав внаслідок вчинення відповідачем дій, які визнаються недобросовісною   конкуренцією.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 10 лютого 2021 року  ОСОБА_1                 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати припиненими правовідносини між позивачем та відповідачем за договором споживчого кредитування від 12 травня 2017 року; стягнути з відповідача на свою користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 160 000 грн.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції, ігноруючи доводи позивача, не дослідивши платіжні документи, надані позивачем, не перевіривши виписку з особового рахунку позивача, а також залишивши поза увагою положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.
Стверджує, що правовідносини між позивачем та відповідачем повинні бути визнані припиненими у зв`язку з повним достроковим погашенням позичальником заборгованості за кредитним договором.
Звертає увагу суду на те, що відповідач втручається в особисте та сімейне життя позивача шляхом поширення неправдивої інформації, яка визнається конфіденційною, що призвело до порушення стосунків із оточуючими та поглибило моральні переживання.
 09 березня на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Банк Форвард» - Ручки А.М., у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального і матеріального права, повним, всебічним дослідженням доказів і встановленням усіх обставин справи. 
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою по особовому рахунку, а тому зобов`язання за укладеними між сторонами кредитним договором, не можна вважати припиненими.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону. 
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 12 травня 2017 року між позивачем та ПАТ «Банк Форвард» укладено договір споживчого кредитування №200014210, відповідно до якого відповідач надав, а позивач отримав кредит у розмірі 20 227,28 гривень шляхом відкриття поточного рахунку та зарахування на нього кредитних коштів.
Відповідно до пункту 5 Заяви (Оферти), ОСОБА_1 підписанням цієї оферти підтвердив, що складовою та невід`ємною частиною кредитного договору та договору застави будуть являтися: дана оферта, графік платежів (що містить окрім іншого інформацію і розміри чергових платежів), умови по кредитам, примірник яких він отримав, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено оферту, в мережі інтернет на сайті банку http://www.forward-bank.com, у підрозділах банку, з якими він ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись; складовою та невід`ємною частиною Договору про картку будуть являтися: дана оферта, Тарифи по карткам та Умови по карткам, з якими він ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись, примірники яких він отримав разом із Правилами користування платіжною карткою.
Зі змісту інформаційного блоку Заяви (Оферти) №200014210 від 12 травня 2017 року вбачається, що сторонами погоджено, що щомісячна комісія за РКО з 15 травня 2017 року по 13 листопада 2017 року становить - 0,00 грн, з 14 листопада 2017 року - 606,82 грн.
В інформаційному блоці також зазначено, що у випадку порушення строку оплати одного з чергових платежів за Графіком платежів, з наступного дня дата початку дії стандартної ставки щомісячної комісії по РКО, вказаної в Заяві, вважається такою, що настала. Розмір нового щомісячного платежу при цьому буде доведено в смс-повідомленні за номером мобільного телефону, вказаного в анкеті.
Додатком до договору є Графік платежів, яким передбачено, що розмір щомісячного платежу становить 1 564 гривні, який позивач зобов`язаний сплачувати до 13 числа кожного місяця в період з 13 червня 2017 року по 13 листопада 2018 року.
Згідно пункту 4.1 Умов надання та обслуговування кредитів (далі - Умов) погашення заборгованості повинно здійснюватись клієнтом в порядку, викладеному в п. 4.2 Умов (Планове погашення заборгованості), також клієнт має право достроково погасити заборгованість в порядку, визначеному у пункті 4.3 Умов (Дострокове погашення заборгованості).
Так, у пункті 4.3 сторони узгодили, що клієнт має право погасити заборгованість достроково в повному обсязі або частково в наступному порядку: дострокове погашення заборгованості здійснюється автоматично в будь-яку з дат оплати чергового платежу, зазначену в Графіку платежів, шляхом розміщення клієнтом на рахунку до цієї дати грошових коштів у розмірі, що дорівнює або перевищує щомісячний платіж за Графіком платежів. При цьому для дострокового часткового погашення заборгованості розмір мінімальної суми дострокового погашення повинен складати не менше 500 грн; для дострокового погашення заборгованості клієнт розміщує грошові кошти у розмірі, достатньому для такого погашення. У випадку розміщення на рахунку до дати оплати чергового платежу, зазначеного в Графіку платежів, грошових коштів в сумі більшій, ніж вимагається для здійснення чергового платежу за Графіком, а також пропущених раніше клієнтом чергових платежів та плати (плат) за пропуск чергових платежів (але не менше встановленої Умовами мінімальної суми дострокового погашення), таке розміщення прирівнюється до доручення клієнта банку здійснити і дату чергового платежу дострокове погашення заборгованості. У випадку, якщо після списання банком в дату чергового платежу за Графіком грошових коштів у розмірі щомісячного платежу залишок грошових коштів на рахунку буде меншим мінімальної суми дострокового погашення - такий залишок залишається на рахунку і не списується банком в погашення заборгованості. У разі часткового дострокового погашення клієнтом заборгованості, банк зобов`язаний здійснити відповідне коригування суми щомісячного платежу за Графіком платежів в бік зменшення такого платежу у зв`язку з достроковим погашенням основного боргу. При цьому слід враховувати наступні особливості коригування суми щомісячного платежу за графіком платежів: розрахунок нової суми щомісячного платежу здійснюється рівними частинами до кінця строку дії договору (сума останнього платежу може відрізнятися за розміром від сум попередніх платежів); якщо при визначенні нової суми щомісячного платежу неможливо здійснити розрахунок рівними частинами до кінця строку дії договору (наприклад, коли починає стягуватись щомісячна плата за РКО після закінчення пільгового періоду, з урахуванням якої залишку суми основного боргу недостатньо для розрахунку щомісячних платежів рівними частинами на весь строк дії договору), то кількість платежів за Графіком платежів може бути зменшена до кількості достатньої для розрахунку ануїтентного платежу.
Умовами встановлена наступна черговість розподілу грошових коштів за погашення заборгованості (при надходженні грошових коштів на рахунок): 1. заборгованість по несплаченому початковому внеску; 2. витрати з отримання виконання від клієнта його зобов`язань за договором; 3. суми нарахованої неустойки (пені; 4. суми плат за пропуск чергового платежу; 5. суми прострочених комісій та плат (за винятком плат за пропуск чергового платежу), передбачених договором; 6. прострочені проценти за користування кредитом; 7. прострочена частина суми основного боргу; 8. суми комісій та плат (за винятком плат за пропуск чергового платежу), передбачених договором; 9. проценти за користування кредитом; 10. сума основного боргу.
Звертаючись до суду з позовом про визнання припиненими правовідносин за договором споживчого кредитування, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з тим, що з                  13 грудня 2017 року передбачалась щомісячна комісія за РКО у розмірі 606,82 гривні, позивач вирішив повністю достроково повернути споживчий кредит шляхом збільшення суми періодичних платежів.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За з містом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 3-123гс14 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку».
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пропустив черговий платіж за другий платіжний період та вніс суму коштів на погашення кредиту в третьому платіжному періоді, тобто допустив порушення строків оплати чергового платежу за погодженим Графіком платежів, у зв`язку з чим відповідно до Умов розмір наступного щомісячного платежу був нарахований вже з урахуванням стандартної ставки щомісячної комісії по РКО. 
З огляду на те, що позивачем було допущено порушення умов договору та несвоєчасно внесено щомісячну суму за кредитом, наступне погашення боргових зобов`язань здійснювалось у порядку, передбаченому пунктом 4.6 Умов.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17 травня 2019 року складала 6 643,48 грн.
Таким чином, зважаючи на те, що у позивача перед відповідачем існує заборгованість, яка утворилась через неповне погашення заборгованості по кредитному договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою по особовому рахунку, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов`язання за укладеними між сторонами кредитним договором, не можна вважати припиненими.
Окрім того, посилання позивача на порушення АТ «Банк Форвард» вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та ведення останнім нечесної підприємницької практики не заслуговують на увагу суду та є безпідставними з огляду на наступне.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. 
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
При підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечував, про що свідчить виконання відповідачем зобов`язань по кредитному договору. Графік погашення кредиту був погоджений з позивачем, тобто умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності. З вимогами про визнання положень кредитного договору недійсними не звертався.
На підставі викладеного, колегія доходить висновку, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови, а відповідач надав йому всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки судом умови укладеного між сторонами кредитного договору у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, даний договір повинен виконуватись відповідно до погоджених сторонами умов.
Зважаючи на те, що позивачем не доведено наявності порушення його прав та інтересів, як споживача, з боку відповідача, позов та доводи апеляційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 160 000 грн, також як і вимога про зобов`язання спростувати поширену інформацію про ОСОБА_1 , є необґрунтованими.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права скаржником не надано.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого суду. При вирішенні даної справи місцевим судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

           Головуючий                                                                          В.А. Кравець

Судді                                                                                          О.В. Желепа

                                                                                                                О.Ф. Мазурик