22-ц/804/609/21 
                                                                                221/5754/20 
                                               
Головуючий у І інстанції Писанець Н.В. Єдиний унікальний номер 221/5754/20
Номер провадження 22-ц/804/609/21
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

13 травня 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів   Ткаченко Т. Б.,
   Мальцевої Є. Є.,  
секретар  Сікора М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Біцулова Анна Анатоліївна на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Військово-цивільна адміністрація м. Волновахи Донецької області та Донецька міська рада про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку помер його батько ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 там же померла його мати ОСОБА_3 . Він був зареєстрований та проживав за однією адресою разом із батьками, а тому як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину. Але за законом не має можливості отримати її, оскільки не має можливості надати довідку нотаріусу про склад сім`ї померлого з місця проживання (реєстрації) з окупованої території. Враховуючи наведене, просив встановити факт постійного проживання з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту було відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Біцулова А.А. подала від імені ОСОБА_1 апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким встановити факт постійного проживання заявника із своїми батьками. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не звернув уваги на відомості з його паспорту про реєстрацію його місця проживання разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 , та визнав цей доказ як не достатній та недопустимий.
Відзивів на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Від військово-цивільної адміністрації м. Волновахи Донецької області надійшло клопотання, в якому керівник І.В. Лубінець просить розгляд справи провести без їх участі (а.с.41-42).
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року  до участі у справі в якості заінтересованої особи було залучено Донецьку міську раду (а.с. 51).
Представник Донецької міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками (а.с. 61), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Біцулової А. А., яка просила скаргу задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати та задовольнити заяву  ОСОБА_1 з наступних підстав.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Проте з таким висновком суду погодитися не можна.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною другою статті 294 ЦПК України встановлено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази, а тому ненадання заявником належних та допустимих доказів не може бути єдиною підставою для відмови у задоволенні його заяви. Відтак висновок суду про необхідність відмови у задоволенні заяви із вказаних підставі не відповідає вимогам закону в зв`язку із чим оскаржуване рішення необхідно скасувати.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком заявника ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 є його матір`ю (а.с. 6).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку (а.с. 9, 10).
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт його проживання разом із батьками на час їх смерті з метою набуття права в порядку спадкування на неотриману  батьками пенсію, яка нараховувалася їм, але не сплачувалася.
Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали, а відтак встановлення факту проживання разом із батьками на час їх смерті породжує для заявника юридичні наслідки.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони разом із ОСОБА_1 були зареєстровані за однією адресою (а.с. 3, 7, 8).
Відповідно довідки від 05 липня 2018 року № 0000572637 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 зареєстрований за місцем АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5).
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа ІНФОРМАЦІЯ_5 , а його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник на день смерті останнього адресу свого проживання не змінював, а відтак проживав з ним на день смерті.
Крім того, з витребуваних апеляційним судом довідок Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 114, 120, 122, 124) вбачається, що ОСОБА_1 04 квітня 2017 року перебував на тимчасово окупованій території, а після взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи також регулярно виїжджав на тимчасово окуповану територію залишаючись там на тривалий час, що свідчить про його проживання також разом із матір`ю, а тому апеляційний суд вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно задовольнити.
Керуючись ст. 374, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Біцулова Анна Анатоліївна - задовольнити.
Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини: батьком ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матір`ю ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Судді       В.М. Барков

Т. Б. Ткаченко

Є .Є. Мальцева