П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/423/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.   
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
29 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія №58", в якому просив:
- визнати бездіяльність адміністрації Державної установи "Замкова виправна колонія №58" протиправною, злочинною, у ненаданні ОСОБА_1 довготривалого побачення з рідними, а також у ненаданні копії дозволу на отримання довготривалого побачення;
- зобов`язати адміністрацію Державної установи "Замкова виправна колонія №58" надавати ОСОБА_1 письмове підтвердження або копію його заяви, щодо того, що заява, подана на отримання довготривалого побачення підписана адміністрацією Державної установи "Замкова виправна колонія №58" та зареєстрована в передбаченому порядку;
- стягнути з адміністрації Державної установи "Замкова виправна колонія №58" на користь ОСОБА_1 за порушення його прав і законів України моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.
Рішенням  Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В силу положень ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі "Замкова виправна колонія (№58)", ознайомлений з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі.
16.12.2020 засуджений ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання йому тривалого побачення з матір`ю ОСОБА_2 тривалістю три доби з 28.12.2020 по 01.01.2021.
21.12.2020 засуджений ОСОБА_1 допустив порушення порядку відбування покарань, за що його відповідно до постанови начальника Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" від 22.12.2020 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення у карцер строком на 10 діб з 24.12.2020 по 03.01.2021.
Згідно відомостей Журналу № 8371 реєстрації тимчасових перепусток, родичі засудженого не прибували до Державної установа "Замкова виправна колонія (№ 58)".
Вважаючи, що допущеною протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненадання довготривалого побачення з рідними, а також ненадання копії дозволу на отримання довготривалого побачення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.
За приписами статті 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями статті 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (частини перша, друга та четверта статті 7 КВК України).
Частинами першою, другою статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) визначено, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.
Режим у колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності.
Відповідно до частини 1 статті 110 КВК України засуджені мають право на побачення: короткострокові тривалістю до чотирьох годин і тривалі - до трьох діб. Короткострокові побачення надаються з родичами або іншими особами у присутності представника колонії. Тривалі побачення надаються з правом спільного проживання і тільки з близькими родичами (подружжя, батьки, діти, всиновлювачі, всиновлені, рідні брати й сестри, дід, баба, онуки). Тривалі побачення можуть надаватися і подружжю, яке проживало однією сім`єю, але не перебувало у шлюбі, за умови, що в них є спільні неповнолітні діти. Оплата послуг за користування кімнатами короткострокових і тривалих побачень здійснюється засудженими або їх родичами чи іншими особами за рахунок власних коштів.
Також, відповідно до частини 5 статті 151 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі мають право, окрім іншого, одержувати один раз на місяць короткострокове побачення та один раз на два місяці тривале побачення з близькими родичами (подружжя, батьки, діти, всиновлювачі, всиновлені, рідні брати і сестри, дід, баба, онуки). Тривалі побачення можуть надаватися і подружжю, яке проживало однією сім`єю, але не перебувало у шлюбі, за умови, що в них є спільні неповнолітні діти.
Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, які є обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.
Відповідно до частини 1 розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, окрім іншого зазначено, що засудженим за нормами, встановленими статтями 51, 59, 110, 151 КВК України, надаються короткострокові побачення (з родичами та іншими особами у присутності представника адміністрації установи виконання покарань) та тривалі побачення (надаються з правом спільного проживання і тільки з близькими родичами (подружжя, батьки, діти, всиновлювачі, всиновлені, рідні брати й сестри, дід, баба, онуки).
Перші побачення, крім побачень з адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, а також захисником у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, засудженому надаються після переведення його з дільниці карантину, діагностики і розподілу до дільниці ресоціалізації або дільниці посиленого контролю.
Наступне побачення надається після закінчення періоду, що дорівнює частині строку від ділення тривалості року на кількість відповідних побачень, на які засуджений має право протягом року. Відхилення від визначеного строку не може перевищувати 5 діб. Невикористані в поточному періоді побачення на наступний період не переносяться.
Об`єднання побачень або розділення одного побачення на декілька періодів не дозволяється.
Дозвіл на побачення надається начальником установи виконання покарань, його першим заступником або особами, які виконують їх обов`язки, за заявою засудженого чи особи, яка прибула на побачення. Перед отриманням такого дозволу заяву про надання побачення обов`язково реєструє молодший інспектор чергової зміни з проведення побачень.
У разі відмови в наданні побачення на заяві засудженого або особи, яка бажає з ним зустрітися, робиться відмітка про причини відмови. На вимогу засудженого або особи, яка подала заяву про надання побачення, надається копія заяви з відміткою про причини відмови.
У разі запровадження в установі виконання покарань режиму особливих умов побачення можуть бути тимчасово відмінені.
Час, протягом якого засудженим не надавалися побачення у зв`язку з карантином, стихійним лихом або переведенням установ виконання покарань на режим особливих умов, зараховується в строк, після закінчення якого засуджені можуть їх отримати.
Облік наданих засудженому побачень (у тому числі наданих як заохочення) ведеться молодшими інспекторами чергової зміни в картках обліку побачень, видачі посилок (передач) і бандеролей.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання в установах виконання покарань, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.04.2016 №30/5- ДСК, з метою отримання тривалого побачення засуджений зобов`язаний до 20 числа поточного місяця подати заяву начальнику відділення соціально-психологічної служби на розгляд керівництва установи з метою забезпечення можливості завчасного складання графіку надання тривалих побачень засудженим в наступному місяці.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2020 №1191 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №661" в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах засудженим надано дозвіл на тривалі побачення з близькими родичами в умовах карантину з обов`язковим дотриманням усіх заходів протиепідемічного характеру.
Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2020 засуджений ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання йому тривалого побачення з матір`ю ОСОБА_2 тривалістю три доби з 28.12.2020 по 01.01.2021.
Вказана заява була розглянута та задоволена, про що свідчить відповідна резолюція.
Разом з тим, 21.12.2020 засуджений ОСОБА_1 допустив порушення порядку відбування покарань, за що останнього в подальшому відповідно до постанови начальника Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" від 22.12.2020 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення у карцер строком на 10 діб. Дисциплінарне стягнення позивач відбував з 24.12.2020 по 03.01.2021.
За частиною 11 статті 134 КВК України, під час тримання в дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засудженим забороняються побачення, за винятком адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, придбання продуктів харчування і предметів першої потреби, одержання посилок (передач) і бандеролей, користування настільними іграми.
Колегія суддів вказує, що позивачем не надано доказів оскарження, а в подальшому скасування постанови начальника Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" від 22.12.2020 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення у карцер. У зв`язку з цим, ненадання тривалого побачення, в силу ч.11 ст.134 КВК України, є  обґрунтованим та правомірним.
Посилання апелянта на те, що адміністрацією Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)"  рідним було повідомлено про його перебування у карцері, у зв`язку з чим останні на довготривале побачення не прибули, не спростовують висновків суду, оскільки позивачу заборонено  побачення через перебування в карцері.
Згідно з частиною 1 статті 110 та частини 5 статті 151 КВК України, частини 1 розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, наказу Міністерства юстиції України від 22.04.2016 № 30/5-ДСК короткострокові та тривалі побачення засудженому надаються за відповідними письмовими заявами.
У разі відмови в наданні побачення на заяві засудженого або особи, яка бажає з ним зустрітися, робиться відмітка про причини відмови, що передбачено частиною 1 розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. На вимогу засудженого або особи, яка подала заяву про надання побачення, надається копія заяви з відміткою про причини відмови.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції вірно вказав, що порядок та умови відбування засудженим ОСОБА_1 кримінального покарання у вигляді довічного позбавлення волі в Державній установі "Замкова виправна колонія (№58)" відповідають вимогам чинного законодавства. 
Жодних протиправних дій (бездіяльності) щодо позивача в Державній установі "Замкова виправна колонія (№58)" не допускалося, тому колегія суддів не вбачає в діях адміністрації Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" грубого порушення прав позивача не наданням дозволів на передбачену законом можливість довгострокового побачення з рідними.
Разом з тим, суд зазначає, що чинним законодавством передбачено надання на вимогу засудженого або особи, яка подала заяву про надання побачення, копії заяви лише в разі відмови в надані побачення з відміткою про причини відмови.
У зв`язку з цим, позовні вимоги про визнання бездіяльності адміністрації Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" протиправною у ненадані позивачу копії дозволу на отримання довгострокового побачення та зобов`язання адміністрацію Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" надавати позивачу письмове підтвердження або копію його заяви, щодо того, що його заява на отримання довгострокового побачення підписана адміністрацією ЗВК №58 та зареєстрована в передбачуваному законом порядку також задоволенню не підлягають.
Стосовно вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вказує на те, що вона є похідною від позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною, а оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позову в цій частині то правомірно відмовив в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.